4 
léhal vlivu těch řečí, v jejichž oboru nedlouho po ustálení svém byl 
pěstován, zejména bulharštiny, ruštiny a srbštiny; čistě chorvatské 
památky nepřesahují XIV věku; památky polské též starší nejsou 
a nad to stojí pod vlivem češtiny; ruské, srbské a bulharské starší 
spisy psány jsou staroslovanštinou vlivem řečí těch zproměněnou, 
a čistá mluva národní pozdě spisovně jest ustálena. 
Úplné vylíčení dějin jazyka českého předpokládá dokonalý pro- 
skum všech tvarův, slov a vazeb aspoň do XV věku se všelikými 
obměnami, jakéž se při nich postoupně udály. K tomu jest ještě 
cesta daleka, i nezbývá nám jiné rady, než kus po kuse snášeti 
historický materiál. *) 
§. 1. Za staré doby až do konce XIII věku nenalézá se, aby 
se zvláštním nějakým slovem vyjadřovalo to, co znamenáno latin- 
ským slovem null us. Prostý negativní tvar slovesa úplně k tomu 
dostačil. Ku př. v Rkr. : „Nenie pércě, nenie blánky, bych pisala 
lístek"; tu by se později bylo řeklo: „Nemám žádného péra, ani 
žádné blánky". Anebo v Alexandreidě: „Čtvrté věci smyslem ne- 
mohu dosieci" m. pozdějšího „žádným smyslem". Prostý tento, 
vlastně slovanský spůsob nejdéle zachoval se ve příslovích. Tak 
čteme u Flašky: „Nehrad sě plotem, ale přátely", kdežto by se po- 
zději bylo řeklo: „Nehrad se žádným plotem, ale přátely", a u Blaho- 
slava: „Vlk leže netyje" (pozd. „žádný vlk"). Přísloví české „Strom 
nepadne pö první třísce" dobře se shoduje s chorvatským „Dub od 
jedné nepadá", ačkoli Čelakovský (str. 127) již podle obecného vý- 
slovu položil: „Žádný strom atd." 
Zvláštní osobitný výraz za latinské nullus v češtinu uveden 
jest latinou, i jest tedy latinismem. První pokus v té příčině shle- 
dáváme ve Zlomcích evangelia svatojanského, kde překladatel, jak 
známo, otrocky sledoval slova latinského originálu. Latině čte se 
tam (16, 29): „Et proverbium null um dicis", což zčeštěno: „i po- 
řekadla nikakégo nedieši". 
*) Jaký taký počátek sám sem v tom učinil v „Rozpravách" i O účincích pří- 
dechův a zvláště joty v řeči české (ve Vídni 1860), v Časopise Českého 
Musea rozpravami 1861: o příponě lokálu jednot, čísla joto váných a-kmenů v 
mž. a stř. rodu (Kriteria jazykoslovná), pak o zvláštnostech staročeské pro- 
sodie; 1863: o některých momentech v rozpravě o podřečí východních 
Čech; 1864: o pronášení českém latinského genitivu množného, o slovech 
pop a kněz v rozboru českého překladu Starého Zákona, pak o slože- 
ných číslovkách staročeských; 1867 o rozličné povaze hlásky l v češtině; 
1870 v Nákresu mluvnice staročeské; později Alter des čechischen h für 
g und ř für r' v Jagicově „Slav. Archiv" (sv. II. str. 333 sld.). 
