1. 
0 tom, jak ve staré češtině latinské nullus, nemo 
bývalo pronášeno. 
Četl Jos. Jireček dne 8. ledna 1883. 
Každý živoucí jazyk má své dějiny, již proto, že i on jako 
každý organismus prodlením času podléhá jistým proměnám. Vždyť 
novějším skoumáním zjištěno, že i jazyk čínský nemá do sebe té 
nehybnosti, jakož se dosud za to mělo. *) Proměny ty dotýkají se 
všech čtyř částí mluvnických, totiž hláskosloví i tvarosloví, skladby 
1 slovníka. Hlásky, ježto prvotně v celém oboru jistého jazyka byly 
obvykly, mizejí a jinými se nahrazují, jako ku př. v češtině g zz 7ž, 
r' zz ř, tu = i atd. ; flexe se zjinačuje, pády jednotlivé i čísla, časy 
i spůsoby slovesné vytrácejí se, že druhdy v pozdější době leda ve 
vzácných zbytcích bývalost jejich stopovati lze; vazby starší za své 
berou a ustupují jiným, ježto jmenovitě stykem s jazyky cizími se 
vnášejí, jakož u nás vliv latinské syntaxí položiti sluší právě za roz- 
hodující; slova i tvary slov rovněž vycházejí z obyčeje, ba tou měrou 
upadají v nepaměť, že pozdější doba naprosto za cizí je pokládá a jen 
učeným skoumáním někdejší jejich obvyklost se dotvrditi může. 
Český jazyk v té příčině na změny nepoměrně bohatší jest, nežli 
kterýkoliv jiný slovanský. Jestiť v samé povaze jeho jakási podivně 
čilá proměnlivost, ježto zvláště do XIV věku postupuje krokem i roz- 
měrem ovšem převelice rychlým. Nad to v češtině dostatek starých 
památek písemných dopouští, že se změny ty i co do povahy své 
a doby snáze i v celé přehlednosti stopovati dají, kteréžto výhody 
u žádné jiné řeči slovanské není. Staroslověnský jazyk záhy pod- 
*) Die sprachgeschichtliche Stellung des Chinesischen von Dr. W. Grube 
(Leipzig 1881). 
1* 
