87 
hóc-o-tt, to-ti, cáM-o-T^, chjibh-o-ti, nápeH-ě-Ti i nápeH-b-TO, 
MaTL-Ta, MaTL-xy, CBáT-n-TÍ, i CBáT-H-TO, jho^h-tíí ; v novgorodském 
podřečí i OTélfB-TOTl, OTIjá-TOBO, ÓOJIBHÓĚ-TOfi JEeHÍ, JHO^éĚ-Tlto, 
^láM^-TÍM^ ap. (viz Mik). Gr. IV. 128). Jako prostonárodní nápeH- 
ě-Ti (=: nápeH-L-TO či nápeHB-OTi. ? cf. botb a pol. oř), tak i ^pyr- 
o-ěTi (z= Äpyr-o-i-OTi»), óoraT-o-ě-TO, KpHBOj^yniH-o-ě-Ti ap. (tamtéž). 
Cf. Buslajeva Gr. I. 120. 
Západní nářečí slovanská, zvláště h. a d. lužické a slovinské, 
vlivem němčiny, jmenovitě v městech, zvykla úkazné zájmeno ti, ta, to 
užívati co členu předraženého, jejž však nynější spisovný jazyk, dle 
zachovalejší řeči vesnického lidu hledí odstranit (Mikl. Gr. IV. 
126, 127). 
38. V slověnštině jsou jen velmi řídké stopy podstatných dvou- 
tvarých s oboučlenným skloněním, jako: Mas. N. sg. noraii-t a iio- 
rnti-'L-H : ch loiniorib, pcKiuc cl iioiwiiuml krmč. mih., iomiiioml h km: i; ml 
norAHOMB hom. mih., bt> iioiwiitj oc^THum ca ap. 2. 2. 282; Fem. N. 
sg. A-KB-a a ^tB-a-ra: G. sg. &m-ui a ps-y-ie (=: -ta-m) hom. mih., 
D. L. sg. äur-ü a jvub-híí, sup., hom. mih. A. sg. jveb-ä a #rr-oyio 
(= -a-iíft) hom. mih. N. A. pl. js^k-tj a a^b-uic (=z -xi-ki) hom. mih.; 
N. sg. Bi>AOB-A a BhftOK-a-iii, G. sg. Bb&OB-u a Bb^oB-uie (=: -xi-n) 
hom. mih., D. L. sg. ki^okt, a ki^okt.íí, A. sg. Bb^oB-ft a KbjoKoyio 
(=: -&-kk) dioptr.-lab., N. A. pl. bi^or-u a Bb^oBbiie (=z -xi-hi) ibid., 
D. pl. BbftOB-awL a Bb^OBbiiii (zz --Liint) prol.-mart., I. pl. kl,\ok-jmii 
a Bh^OBhiiiH men.-mih. ; Nent. Riur-o a Eiiar-o-ie: Bbcisxi Bact ciiamHA 
häclithtt» (Ic. Xc) sup. 21, 26 aj. viz Mikl. lex. Podobně se sklání 
KLccjiciim (universum), ale jen oboučlenně (a nikoliv i jednočlenné): 
A. sg. BtCÄ K'bcoioiin.i.n. G. sg. u \<<m<:m uia sup. 169, 12 atd. 
Že tato a podobná jména, jako #EBa, a tedy i ^r.iuiv nejsou 
přídavná ve vlastním, užším smyslu toho slova, dokazuje jich jedno- 
rodost, t. j. že přichází jen ftuRara (a nikoli také ^rih, ftHRore) at d., 
ač v ruštině je přídavné b^óbhh, aa, oe, lat. viduus, ua, uum. Jsou 
to ovšem taková podstatná, jako öpl^orB (březen, duben), óesjr^Ha, 
3JiaT0 aj., čes. světlo, teplo, parno, chladno, mračno, květen, červen, 
dobro, právo atd. S p^mm srov. pol. dziewoja (s prvním členem ne- 
skláněným) a srb. chorv. jrl&BOj (chlapec) a ^BOjKa (dívka) jež před- 
pokládá týž tvar jrÍBOja. Cf. též KpbCTHi&iiK a KpbCTHKiiiLiiiH sup. 99, 
26, (a nikoli k^kcthimu), a podobně norurraun (a nikoli noraua). 
Dvojtvará podstatná, se skloněním pouze vteročlenným, jsou 
častější, a sklánějí se jako přídavná b6khh, -his, -Hie (viz 3. pozn. cf. 
Mikl. Gr. III. §. 44): N. reu-LRäpb i f etrbRafmň, G. remRafua i TeM-L- 
