91 
1. N. i A. sg. m., jakož i G. p\. m. f. n. mají stejnou kon- 
covku, totiž jen sesláblý kmen členu -% (=: ö = a), -b (= ie = ki), 
kterážto vnitřní proměna členu při syntaktické pomoci slověnštině 
úplně postačí k rozeznání těch pádův mezi sebou i od jiných, kdežto 
jiné jazyky tu mají obyčejně složitější koncovky, zevnější, a tudíž 
poměrně novější přívěsky k původnímu členu a, ja. 
a) V N. sg. m. jiné jazyky k členu a, ja přivěšují sesilující 
neb vytýkající -s (— sö neb s&, cf. skr. got. sa, slov. cb =z pro 
rozdíl od N. A. sg. n., tak skr. vrk-a-s, lit. vilk-a-s, řec. Ivx-o-g, 
lat. lup-u-s, got. vulf-s (=z vulf-i-s), při čemž původní člen a sesla- 
buje řec. a lit. v o, lat. v u a got. lit. lot. a j. docela v s, (jenž 
se tam ovšem nepíše, ale tím neméně tam je, pročež ho i tam při 
výkladě užívám) ; zd. tu místo -h (=z skr. s) má v (= v r B z= ť& atd.), 
jež s členem a splývá v o: vehrk-ö (= vehrk = a-vt). Cf. slov. G. 
L. d. -o^ : skr. -os. Původní člen ja tu obyčejně slábne v 10, iu, 
neb se stahuje v ji, ei, i a &: řec. nvg-io-g, lat. soc-iu-s, skr. sakh- 
-i-s a pat-i-s, zd. pait-i-s, řec. itÓG-i-s, lit. pat-s (= pat-L-s) , ale 
dalg-i-s, got. har-ji-s, haírd-ei-s atd. 
A tak to prý bylo i ve slovanštině, kde to -s prý odpadlo! 
Ale ve slovanštině takového s v N. sg. m. nikdy nebylo, protože ho 
tu není třeba, a v jazyku vládne taková moudrá ekonomie, jako 
v přírodě, že netvoří nic zbytečného. V slověnštině nebylo toho s 
v N. sg. m. třeba, proto že slov. rozeznává rod dostatečně vnitřní 
proměnou, dvoustupňovým seslabením původního členu a, ja v h 
(mas.) a v o, ie (ntr.). Jinak ovšem v jiných jazycích, kde je oby- 
čejně táž hláska v mas. i ntr. (a, o, u, i), a proto tam třeba ještě 
zevnějšího odznaku rodového, -s (mas.) a -m neb -v (ntr.) a p. A že 
to -s v N. sg. m. v slov. nikdy nebylo, tedy také neodpadlo, a ne- 
muselo též odpadnout, jak se obyčejně učí*), neb slov. zcela dobře 
*) Na ukázku, jak a čemu se tu učí, stůj zde citát z novějšího díla: „Kon- 
covka -as N. sg. m. musela (!) být kdysi i ve slovanštině (musste einmal 
auch für das Slavische gegolten haben) ... V srovnávacích mluvnicích 
(v Bopp. I. 3 , 539, Schleicher, Comp. 3 , 514) platí ü('e) za pravidelnou 
hláskoslovnou střídnici původního -as, jehož -s dle obecného pravidla (?) 
odpadio (!) a a sesláblo v ů. (Proč muselo odpadnout, nepovídá ani Bopp, 
ani Schleicher a j. Snad proto, že když člen a klesl v l (u v b), pak by 
na konci slova byly J2 (3) souhlásky: (>»Ei*c — f>aEtc — paßi, komrc — 
KOiihc — KOHh ? Ale cf. ßaMiKT,, OTbi|h a p. jako cizí khmlcl, Xoptci» 
a vlastní OBbCi, nbCT», ^HbCb atp., a nikde ani u zájm. žádné stopy po 
