93 
(Iyigovq) ; X|)hctoc--l, G. XpHcroc-a atd. aneb Xjíhct-i, (XQiot-ó-g) G- 
XpHCT-a atd., Hosh-i. ('Imávv-Yis), íleTp-i (IlsTQ-o-g), KHptizi^, M6<o<oahh» 
M vn>cíi, Nhkomh, IIiiii, Noh, Mohchh, ícoprHň, Ooma, Aovka, Tokiiia, 
Au,\f>oiA, Iho.vv (pHflococjM, noii,v\ i,, nana, nom», ^a'mocl, ^Jfan'iioca sup 
53 vedle hcaa iil, iicaa ma, ßpopit (dQÓpog), ftrpHKOMH sup. 51, 2. 52, 
6. 56, 26. Bacoň sup. 45, 46. atd., cf. pol. Wirgiliusz, -sza, rus. Bnp- 
thjiíh, -.lia, čes. Virgil, -a, Pilát, Filip, Ondřej, Jidáš, Lukáš, Tomáš, 
Mojžíš, Tobiáš, Matouš, Mikoláš, Pius, Apolináříš i Apolinář atd., pol. 
Horacyusz, -sza, rus. ropanjn, -ia, čes. Horac, -ce atd. jako Ignác 
(Ignatius) ap. cf. též nanercb =: papa-s , rus. K0$efi, $HJtefl, roóofl, 
Tpo$e3, My3efi, KOJinaefi, rHMHá3k, raoccéa, 3a.iT>, 3á,na i sájio, koh- 
TÓpa (comptoir), BaTiifl, HoraĚ, KaBra^HH atd. Ano pouhým při- 
dáním členu, přivěšeného nebo předraženého, ze všeho se stane jméno 
podstatné: likvidatura, die Liquidatur (z lat. liquidätur), cf. das 
Exequatur a j. p. 
Avšak nejen slovanština, nýbrž i jiné jazyky nemají vždy t. 
zv. „nominativní" -s, na př. stpers. bhag-a =z Eor-i, zd. vehrk-ö, 
(zz ver'k-av) — rmk-i, lat. vir, puer ap. na -r i jiná : famul (viz 
Diez. Gr. IL 10) a všechna nynější nářečí románská (viz 35); ale 
i skr., zvláště védický, má často N. sg. m. bez -s, ano i úkazné zá- 
jmeno, jež (dle Boppa I. 280, 323 a Schlei chera Comp. 526) slouží 
za onen sesilující přívěsek v N. sg. m., zní skr. v mas. sa „er, dieser, 
jener", a nikoli sa-s!), got. člen mas. sa (der), zd. äö, jö, řec. člen 
mas. o, lat. hi-c, qui, iste, ille, ipse aj. v. 
Konečně to „osobní" -s i v jiných jazycích není ani jediný ani 
výhradní význak N. sg, m., neb často schází, jak jsme právě viděli, 
neb je zaměněno jiným živlem, cf. skr. aha-m (a3t) tva-m (tu) aja-m 
(dieser), asau, amü, (jener) aj., a pak totéž -s přichází ještě ve 
mnohých jiných pádech, též vedle jiných živlův, jak uvidíme dále. 
b) A. sg. m. má, jako N. sg. in., koncovku -0, -b, tedy pouze 
sesláblý kmen členu a, ja, (cf. Kt tt», ith ap.) a oba pády, N. i A. 
sg. m. se rozeznávají jen syntakticky, tak jako N. A. pl. f., N. A. 
d. m. f. n. a N. A. sg. pl. n. všech jazykův, a jako N. A. sg. m. 
mnohých nových, t. zv. analytických jazykův, jako vlas. franc. ap. 
a jako je to i v armen, (nehledě k předrážce z-). 
Jiné příbuzné jazyky tu obyčejně mají přivěšené -m neb -u, 
před nímž se původní člen a, ja seslabuje, jako v N. sg. m. před -s, 
a proto v těch jazycích A. sg. m. = N. A. sg. o. : skr. vrk-a-m zd, 
vehrk-e-m, řec. Xvx-o-v, lat. lup-u-m a podobně řec. kvq-io-v, lat. 
soc-iu-m atd. 
