94 
A tak to prý někdy bylo i ve slovanštině, neb -i, v A. sg. m., 
jako -o, v N. A. sg. n., povstalo prý z původního -am, jak se vůbec 
učí*). Ale 1. kdyby tomu bylo tak, to by zajisté i v slov. jako v jiných 
jazycích A. sg. m. byl totožný s N. A. sg. n. (-o, -k) ; 2. koncovka 
-am však v slov. se nemění v -o, ani v -i, nýbrž moutí se v a, (cf. 
A. sg. f.). Ostatně viz A. pl. m. (-xi) zz A. sg. m. (-i) -f- *. 
Kdyby však přece i v A. sg. m. slov. někdy bylo bývalo -m, 
tož nemuselo odpadnout, jak se dále učí, neb slovanština dobře snese 
konečné -m (cf. apoifM-t, Koyiii atd., rus. ajiLoOMi, čes. museum, 
lyceum, gymasium), kde ho potřebuje, jak v I. sg. m. n., D. pl. m. 
f. n. aj., aneb je moutí s předcházející hláskou v ä, jako v A. sg. 
f. Jako tu, byla by to m nějak zachovala i v A. sg. m. i v N. A. 
sg. n. A kdyby bylo to -m přece odpadlo, tož by po něm ještě spíše, 
než po -s v N. sg. m. byla zůstala nějaká památka aspoň ve změněné 
hlásce členu jako" jinde (na př. uzaz am), po čemž ovšem v A. 
sg- m. v žádném nářečí slov. není ani stopy. Cf. mä, ta, cä, jako 
A. sg. f. 
Však i některé jiné jazyky tu nemají přivěšeného -m, a snad 
ho tu nikdy ani neměly, neb by ho jinak i zde, jako jinde, byly 
zachovaly, na př. got. A. sg. m. vulf-^), har-i, cf. bröthar a N. A. 
sg. n. juk-^), kun-i; lit. A. sg. m. vilk-a. pat-i, dalg-i (původní ja 
zde i v got. staženo v ť), a jinde, na př. arm. Schleicher (Lit. Gr. 
175) sice píše pón-a., ale hned dodává, že „a je zde krátké", (cí. 
tamtéž str. 171), t. j. je zde pouze krátké -a, i (zzja) bez přívěsku 
-m, jako v slov. a got. (cf. adv. géra zz N. A. sg. n. neb „nosové 
hlásky jsou v jazycích (jako franc. a pol.) dosti stále (ziemlich fest, 
píše sám Schleicher, tamtéž str. 7. pozn.), a když se ztratí (t. j. se- 
slábne) nosová výslovnost, nezůstane původní hláska bez proměny, 
tak v slov. z an, am, dm (?), povstalo prve q (& zz o n , u n ) a pak u. u 
I latina někdy nepřijímala m v A. sg, m., na př. vir-o zz vir-o-m 
a j. (viz Diez IL 10), a tak i ve všech nářečích románských se liší 
A. od N. syntakticky nebo předložkou, protože mají pouze původní 
člen a, ja nesesilený. Cf. §. 9. a 24. 
*) „V koncovkách povstává ü (l) z původního a jen před následující no- 
sovkou, jako (prý) v I. sg. aor simpl. (ů n am) a comp, (sü n. chü — sam, 
ale cf. řec. aor. -ool a lat. pf. -si!), acc. sg. m. (ü ~ am), gen. pl. (ú — am 
— äm !), dat. pl. (mü — mans !), part. praet. act. nom. sg. m. n. (ů =: ans !) ; 
pron. azü, praep. vü, sü (cf. saj, ků a část. nu (cf. na.); jen I. pl. (mü) tomu 
(prý) odporuje, když se klade zz masi (mas) ; proto (prý) se má klásti — 
mans(!), už k vůli řeckému -ptv a -(ie$ (í . (!) (Leskien Deci. 4.) 
