98 
chíop-ie, stol-e, dworz-e, swiec-ie, miodz-ie, les-ie atd. a hluž. vedle 
-e, -je má starší -o, -jo (cf. V. sg. f.) zvláště po hrdelních a podneb- 
ních: vjelk-o, duch-o, nan-o, syn-o, bož-o, muž-o atd., ale knjež-e, 
vótč-e, paň-je, pop-je (jako pol.) atd. (dluž. knjež-o). 
3. Koncovka -a, -la přichází v osmi rozličných pádech, (pročež se 
v G. sg. m. n. zájmen sesiluje pro rozdíl od v N. sg. f., N. V. A. d. m. 
a N. V. A. pl. n.) a etymologicky je všude původně -azzazza-f- 
s = o-f a, & i\ ~~íá — t\ -\- % — k ~\- 1\, t. j. kmen členu (o, ie) sesilený 
význakem pádu (a). 
a) N. sg. f. -a, -la: piiE-a, EOiff»-ra, Ef>aT-H-ia atd., cf. Ta, ia(rae) 
ap. a podobně i v jiných jazycích: skr. ášv-a, zd. hizv-a, řec. 
aoy-lä, lat. equ-a, fil-ia, lit. ášv-a, žol-é, (zz žol-je zz žol-ja), got. 
gib-a, sun-ja, arm. meg' (zz miag' zz mig-a, cf iibr-aa) atd., tedy got. 
lit., lat., a obyčejně i zd., arm., tak jako slov. zde mají už jen krátké 
a, ta. cf. Bopp Gr. I. 467, 468. 
V rozlišených a změkčených souhláskách j zaniká a zbývá 
pouhé a: ftoifiu-a (zz ^oyx-ia), Mf>tíK-a, nf>in"LY-a (-Ti»K-ia), o^era^a (-^e^-ia), 
nHWT-a (niiT-ia), ^BHi|-a, noah3-a atcl. V koncovce -hh je člen la stažen 
v h: N. V. sg. cä^-h-h (rus. cy^Líí), iiam-H-H (rus. MOJiH-ia), a j. 
(Mikl. Gr. §. 44). Ölen ia je stažen v h též v koncovce -ximh : N. V. 
A. sg. pae-'LiHH, Bor-xiMH (rus. óorÍHa), cbíit-xihh (rus. CBSTÍma), ro- 
cnoA-iiNH atd. V nynějších nářečích slov. koncovka -ma se skracuje 
a stahuje, jako -we (N. V. A. sg. n.), a čes. zúžuje ta v je, í: rus. 
ópáTBa, cy^Lá, pol. bracia, s§dzia, srb.-chor. ópafea, Jialja, hluž. bratřa 
(zz BpaTpHia), čes. bratří, sudí, paní, Máří atd. 
b) G, sg. m. n. -a, -la : Ba^K-a, rpa^-a, KOH-ia, Kpa-ta, MA2K-a, OThi|-a, 
jvna-a, noa-ia, am|-a, YOYT-H-ia atd. Tak i lit. vilk-o (o zz ä zz a -|- a), 
dálg-io (io — ja zz ja -f- a), lot. grék-a, věj-a, arm. serman. (zz sermn-a, 
cf. acht-i, drtad-a-j, mard-o-j) atd. Tento G. sg. m. n. na -a (slov. 
lit. lot.) se rovná Abi. sg. m. n. skr. zd. -ä-t: ášv-a-t, asp-ä-t, lat. 
equ-ö-(d), (cf. praep. ot-l, lat. a, a&, řec. d- priv. zz áv- atp.) ; v žen. 
rodě je skr. zd. G. sg. z- Abl. sg. Jiné jazyky se tu různí tím, že 
místo význaku a, pro rozdíl od jiných pádův, mají význak i, ja nebo 
s, aneb jako u zájmen -hě, sja cf. prakr sě (hujus Schl. Comp. 641.): 
lat. lup-i (-i zz i zz (o)i, cf. -w), jug-i, soc-ii (-ii zz i(o)-i), fol. -ii, 
řec. Ivk-ov (ou zz o-to), %vy-ov, kvq-iov, Tteó-íov; got. vulf-is (is zz 
ís zz (a)-is, cf. lat.), juk-is, har-jis, kun-jis; stprus. deiv-äs (N. deiv-as); 
zd. vehrk-a-hě, skr. vřk-a-sja (N. vřk-a-s), jug-á-sja atd. cf. Bopp. 
II. 134. (is-te). 
