99 
Všecky tyto význaky jsou úkazná zájmena, sloužící zde co člen, 
cf. stpers. hja, zd. ja a t. zv. „i izafet" novopers., arab., tur. ap. 
(viz Bopp. I. 482—485, Max Müll. Vöries. I. 94, 98, 184, 263, Viri- 
lere Gr. pers. 164—172, 177—178, A. Hassan Arab. Gr. 76—81, 74). 
V nynějších nářečích slov. podobně, jako stsl., ale koncovka 
-ma známým spůsobem se skracuje a stahuje, a neživotná mas., zvláště 
jména dělitelných hmot a látek, času a místa, v rus., pol., čes. a luz., 
jako některá jednoslabičná v stsl. a slovin., mají obyčejně (ve smyslu 
Gen. partitiv.) koncovku -oif, -io (viz tuto), čes. však má u vtero- 
členných vždy jen přehlasované je (z= la): kon-ě (kon-je), kraj-e, meč-e, 
pol-e, čit-í {~í =jé- = bjé- =z ija\ rus. qyT-Lá, slvn. čut-ja, pol. czuc-ia, 
luž. čuč-a, srb. qyh-a. 
c) N. V. A. d. m. -a, -ta: Ef»aT-a, cim-a, po$HTea-ia, ii^ra-a, nwre- 
nhi|-a atd., cf. Ta, la-(rae) aj. Podobně i v jiných jazycích, jež mají 
dual: věd. vrk-ä, ubh-« asvin-ä (Bopp. Krit. Gr. 93), zd. vehrk-a, 
řec. Xvk-g), íívq-hú, lit. vilk-ů, dalg-iů (viz Schl. Ksl. 239); skr. 
vrk-äu má pro rozdíl od N. sg. f. (věd i L sg. m. i N. V. A. pl. n.) 
přivěšené u == v z=z vd =z vte, cf. A. d. näu : äväm aj. Podobně si vy- 
kládám i lít. u = avö == ava, cf. áu = dva ap. (cf. Bopp. II. 64), jako 
níže slovin. jež Miklosich (I. §. 276) nazval „auffallend". 
I v ostatních nářečích slov., jež mají dual, je zde -os, ;a, jen 
stč. a někdy i stsl. mají -u (=: 5 - n =z 5 -ja), jež se obyčejně vy- 
kládá z t. zv. „^-kmenův" (!): oca nou -u, cuti-u, bok-xi atd. stč. oba 
bratr-y Klenovica, zápolená zraky, krásná parohy atd.; slvn. sinu 
(u ■=. o - vd zz o - vd) cf. Mikl. I. §. 289, kde i bog-o-va aj., cf. G. 
sg. m. sin-a, sin-ú i sin-o-va (Levst. 12, 14), tat-a, tat-ú i tat-ova 
(Janež. 20, Metel. 178, 179.) Ostatně viz -oif, -k>, d). Hluž., kde A. d. 
životných -6. d. = G. pl. pro rozdíl od G. A. sg. m. k -a obyčejně 
přidává j {■=. ja), před nímž ja se ouží v je: N. V. d. pop-a-j, muž-e-j, 
N. V. A. d. dub-a-j, nož-e-j atd., cf. pol. dwaj a dwa ap. I rus. po 
číslovkách 2, 3, 4 zachovala N. A. d. m. na -a, -h, jenž se však 
obyčejně považuje za G. sg., s nímž formálně se shoduje i co do 
přízvuku: ,pa 6páTa, Tpn číma, ^eTÓpe TOiOBÍKa, ;pa 3mÍs atd., 
pročež se po těch číslovkách obdobně klade i G. sg. n. cf. ßßa OKHá, 
Tpn cecTpŘ atd. 
d) N. V. A. pl. n. -a, -ia : Ya^-a, noa-ia, aora-a, nHi|-a, 3Naiieii-Hta 
atd. cf. Ta, la-(stse) ap., což se opět úplně shoduje s ostatními jazyky 
příbuznými, jež mají ntr. : věd. jug-é, zd. dät-a, řec. %vy-á, ited-la, 
lat. jug-a, fol-ia, got. juk-a, kun-ja; skr. jug-a-ni má přivěšené -ni 
7* 
