100 
pro rozdíl od N. sg. f. (věd. i N. V. A. d. m. a I. sg. m.). Zd. řec. 
lat. got. a slov. -a, -ra je zde zkrácené, jako v N. sg. f. (viz tento). 
Zcela tak i v ostatních nářečích slov., jen že -hki se tam skra- 
cuje a stahuje a v čes. -ja je vždy zúženo : pol-e, znamená (í z= jé =: Ljé) 
atd. V rus. se ten pád liší od G. sg. přízvukem, neb oxytona jsou 
v pl. paroxytona, a barytona jsou v pl. oxytona: trÍzr-ů, .nán,-a, 
ji^ji-á, noj-á, KOJiéc-a, ;n;epeB-á, BepeTéH-a atd. ; též -ďí, -n tu bývá ; 
trÍsk-u, Mii;-h atd,, cf. stsl. a stč. -xi v N. V. A. d. m. (3. c) a rus. 
-ďí, -u v N. pl. všech tří rodův u přídavných jednočlenných. 
4. Koncovka -o\, -k> přichází též ve více pádech (pročež se 
v D. sg. m. n. zájmen sesiluje, pro rozdíl od ostatních pádův po- 
dobných) : 
a) V D. sg. m. n., kde je -o\ staženo z -o-Bb = o-BH a io ■=. 
i€-Bb = i€-bh *), jež přichází, zvláště u jednoslabičných podstatných 
muž. (nikoli i stř. ani u přídavných), též nestaženě : pae-oif i (>ic-o-bii, 
isom-h) i koh-16-bh atd. Vostokov (Gr. 15, 22) praví, že v Ostr. Ev. 
první koncovka -oy, -w přichází s přídavným (přívlastkem): ciwoif 
YíioB-fiYbCKOifOYMOif, Eoroif Moreiioif, m^jko^ ii^poif atd. a druhá koncovka 
-OBH, -i€bh že přichází bez přídavného (přívlastku) na konci vět : epaioif 
iero mtBOBH, MHiiom cbokí f hwkobobh, a tak i jinde, na př. v Sav. kn. : 
HfHIOT/iJIIIIIIA OVYeííHlfH Wh ÍHCOVCOBII (ČaStO), H r.WO.M ÍHCOlfCl neTJiOBH, 
íHCOifc^i Be^ouiA wh m\m§% tip\Hic(>eoBn. ctöiäsjitoh fnniiíi neipoBH atd. 
(UyxL ine. . . npHm^h ki zipwiiepeoBH (Apošt.), h ob(>athiiiaca k% rocnojeBH... 
H i™03H BUpOBSUlÄ Kl rOCílO^Olf (ib.), ílOHIfb rOCllOfteBH (ExOd.), p IŽlBHTb 
Cl\ HSpSHMCBH . . . llfkHN6CKT6 Af^HTftHKAHNOBH . . . C;i;,\7» BbCb pcTb CTJI10BII . . . 
Bi;pm imwm MoeecoBH . . . luoifceoBH rnaroM Bon> . . . (pirnim, r<woi\a Mih- 
^peOBH . . . UHCH f í()0VT7» KeC«f>6BH (O. E.), cf. BBSpliBT* KL B€ßXOBH TOrO 
xpaina, Hcpovub iipiinvrj kt» BeperoBH (Nest.), cf. čes. panw Josefa Toma- 
novi ap. u sv. Jiří a u Jiřího, Jiřímu z Poděbrad atd. 
Přechodní tvar se zachoval v příslovci : ^om-o-bh \ $oii-o-Bb (též 
$OM-o-iib, otkccde) a Ron-oy (adv. xdtco Mikl. lex. a gr. I. 26, 179), 
slvn. dom-ó-v i dom-ú, stč. dom-ó-v a dot-ó-v, nč. domů a dolů, 
rus. ftOMÓi, JWJiófi (-Ě =:H = ji = BH), luž. dom-o-j, dol-o-j; cf. srb. 
Kyfefl, Dat. bez předložky, a podobně často srb. i u Nestora a j. 
Nynější nářečí slov. se tu zdánlivě rozcházejí tím, že mají jen 
staženou neb i nestaženou, skrácenou neb neskrácenou, změněnou 
*) Cf. slovesa VII. 1. (mého roztřídění, str. 29): hhk-o-bä-th : aHK-oif-is» 
(~ ÄttK-0-B-ift), BOie-BK-TH : BO-IO m (:= BO-i€-B-ift), rus. rop-e-Bá-TB : 
rop-ró-ro (~ rop-e-B-ro), pol. gotow-a-c:gotu-j§ (od gotów) atd., cf. fr. ouzzú, 
angl. ew ~ju a ow z=. někdy w, něm. Leuten: aiOftHie atd. 
