102 
oběma polovicema, tedy jaksi v obou polovicích, stč. mezu, srb. Me^y, 
rus. a stsl. MesK^oy také nemůže být než L. d. pol. miedzy, miedzy 
a rus. Meacn, mm> je L. sg. f. 
Ještě více v nynějších nářečích slov. netoliko u jednoslabičných, 
ale zvláště po hrdelních, aby se nemusily proměnit, i po jiných sou- 
hláskách přichází -oif, -h> i -OBH, -leRH, bud ještě vedle h (rus. jen 
mas.) anebo už výhradně (slov. srb. chorv ), tak že je L. sg. m. n. 
== D. sg. m. n. jako v fem. (viz níž). Pol., hluž. a dluž. u vtero- 
členných vždy, u prvočlenných však téměř jen po hrdelních jako 
čes., mívá L. = D. Rus. L. sg. m. na -ý, -ib, vedle se liší pří- 
zvukem, podobně prý v srb. (Dan. Obl. 7. a Glas. VIII,), což je 
ovšem vedlejší a novější rozdíl, neb v podstatě se neliší y v L. od 
y v D. (cf. D. -OMoy: L. -oml, lat. D. = Ab. m. aj.): rus. L. sg. m. 
bt> ca,n;-ý (i bi cás-í), bi Kpa-Ió (i bi Kpá-í) atd., čes. D. L. sg. m. 
n. bratru i bratrovi atd., ale v duchu, o bohu, v oku atd. podobně 
pol. a z části i luž., ale tam i D. L. sg. m. n. kon-iu, pol-u, zdrow-iu 
atd., slvn. D. L. sg. m. sin-u i sin-ovi, kon-ju, děl-u, pol-ju atd. 
a podobně srb., jen že tam je v D. L. sg. vždy jen y, jy. 
c) V G. L. d. m. f. n. je -oy — o-bi = o-b«, a -to zzz ic-b-e ~ 
i€-Ba: pne-oif, koii-io, pxiB-oy, non-io atd. cf. slvn. N. A. d. a G. A. 
sg. sin-u (Mild. Gr. §. 276. 290.) == sin-o-va ; clim-o-bo^ a cmtn-o-Bov 
(Mikl. Gr. 26) mají obdobnou koncovku (cf. slvn. D. sg. -ovu a dluž, 
-oju) jako dluž. G. (A.) d. pop-o-vu, muž-o-vu, ryb-o-vu, pol-o-vu 
atd., hluž. též jindy vjelk-o-vu, ale teď jako v G. pl. vjelk-o-v, muž- 
o-v, ryb-o-v, pol-o-v atd., a tak i slvn. G. d. = G. pl. slap-o-v, kon- 
je-v, rib, pol-j atd., (cf. i lit. G. d. = G. pl.); stpol. a stč. -ú nč. 
ou: w rek-u, v ruk-ou, na ramen-ou, na kolen-ou, do prs-ou, od 
polou atd. 
Jiné jazyky tu mají opět jen zdánlivě úchylnou koncovku: skr. 
ášv-a-jo-s , pát-jo-s , zd. asp-a-jö , (jö == ja-u — ja-VL = ja-va) , lit. 
vilk-ú (ú z=z a- vi zz a-va), pač-ú (zzpat-jú) cf. dva ap. Skr.-zd. -a-jö-\-s: 
slov.-lit, -oy, jako dvoučlenná koncovka k jednočlenné; podobně 
i -o-eoy: -oy, kdežto skr. jö + s = slov.-lit. w. 
d) Též v G. sg. m m (nikoli i ntr.), zvi, jednoslabičných podstatných 
(nikoli i přídavných) přichází -o\ = o-bi =z o-b» a -io = ic-bi = i€-Ba 
místo a vedle -a, -ra : Boa-oy cBoiero (Ostr. 105. b. a 236. b.), $o Bpb?c-oY 
(Ostr. 277, a.), Bhim j^oiioif (Sup. 38—19,) cziíurliiih iie^-oy (Sb. 1076) 
(Sup. 213. 17), Btiuie iinp-ov (Sup. 235. 17) a j. viz Mikl. Gr. §. 8. 
a Vost. Gr. 15. Uvedené tam též nonoif : nonoif, nonoy, oti noaoif 
je G. d., jako čes. do polou, z polou, od polou, cf. totéž slovo v L. d. 
