104 
B03-«, ftoifc-*, b]\xi)-ťm oi|-«, o^c-K, Kn^cK-* atd., vyhýbají se tomu 
nynější nář. slov. tím, že tu volí koncovku o v, h>, jak jsme viděli 
výše (4. b.), t. j. význak toho pádu i přibírá přídech v a pak se 
skracuje a stahuje, jako v Dat. sg. m. n. Místo v některých ná- 
řečích slov. tu bývá pouze i (po sykavkách psáno y), před nímž se 
hrdelnice měkčí : cf. mir. a srb. u=z% a virus, bez přízvučné íziií! 
cm^Ítl, CBwjíÍTejiB, eojtÉhb, sbÍctm, 9Thmt> (proti tími), ÓTH (proti 
tí) atd., cf. čes. brzy (m. brzi = brzě), na buku v lesy (m. v lesi == 
v lese) a pod. více v nár. pís. mor., luž. v snéhu i v snézy, v klo- 
buku i v klobucy, v bruchu i v břušé, i ntr. v jabJuku a v jablucy 
atd. (Mikl. III. 516, 518, 521, 523). ftoMa, lat. domi je G. sg., cf. 
srb. ROß Kyfee. Jiné jazyky tu mají větším dílem touž koncovku Čili 
týž význak pádu: skr. ášv-ě (ě z: a-i), zd: ašp-ě", řec. wraf-oj (n—o-i 
cf. oiK-oi sr. Bopp. Gr. I. 401 !), lat. equ-ö, stlát, equ-öi (cf. Bopp. I. 
404, 405), lit. vilk-ě (ě = = a-i, cf. N. A. d. f., D. sg. f. a V. sg. 
m.), dalg-y-je i dalg-y (y = je-i = ja-i), got. vulf-a (a = a-(i)). V řec, 
lat. a got. L. z=z D., jako v slov. v fem. 
b) D. L. sg. f.: ftm-n. bo^-h atd.; rus. analogicky i m. u: 
6ýp-í atd., a srb. mir. zas analogicky u m. i: pnó-H atd. (cf. G. sg. 
a N. A. pl. f.). Před % se měkčí hrdelní souhlásky r, k, x v 3, q, c: 
1103-*, iioyc-* atd., jen ruské a sic. pyKÍ, HOrŽ, Mýxí, atd. 
též v srb. jednoduchá souhláska se tu obyčejně měkčí: pyipt, ho3h; 
CHacn atd., ale Ma^KH, nyniKH atd. Též. hluž. i (po sykavkách y) 
stojí místo a vedle é rucy, nozy, fidzy (N. íiga), kosy, vedle 
skále, pečé (oiti), vodž-é (Bo#t), muše atd. Jako v slov., tak i v ně- 
kterých jiných příbuzných jazycích má D. a L. jednu a touž kon- 
covku : řeč. %(ÓQ-a (a — a-t), cf. gaft-a-l, lat. Kom-ae (ae = a-i), equ-ae 
stlát, equ-ai (Bopp. I. 404, 405), got. gib-ai (viz L. sg. m. n. v týchž 
jazycích), veskrz jednočlenné, jako slovanský. 
Některé jazyky rozeznávají D. a L. a mají D. sg. f. skr. ásv-a- 
-jä-i, zd. hizv-a-jä-i a L. sg. f. skr. ášv-a-ja-m, zd. hizv-ä-ja, lit. 
ránk-o-je (proti D. rank-a-i) atd., veskrz dvoučlenné. 
c) N. V. A. d. f. n.: piiE-u, Boyp-H, ßtn-*, non-H atd., cf. t«, 
H-(sKe) a p. I zde ovšem * měkčí předcházející hrdelnice: 
H03-fc, MOYc-*, b*i|-*, (buko palpebra) atd. tak i slvin. roce atd. hluž. 
rucy, nozy atd. I příbuzné jazyky tu mají touž koncovku: skr. ásv-ě 
zd. hizv-ě, řec. %(óg-a (a = a z=. ai), lit. rank-i (« pouhý význak 
pádu, bez kmene členu. 
6. V N. pl m m. je koncovkou a) -h, -h, t. j. pouhý význak pádu 
i bez kmene členu : paB-H paB-^-H), kom-h (=: KOH-(h)-n) atd., 
