110 
nedostatek kvantity hlásek není patrný rozdíl mezi I. a A. sg. f.: 
slvn. ribo, voljo (I. i A.), a rovněž hluž. i dluž. rybu, rolu (I. i A. 
sg. f.). 
Stsl. (a rus.) nestažený (a neskrácený) I. sg. f. se rovná dvou- 
člennému I. sg. f. v skr. ášv-a-ja a v zd. hizv-a-jä, kdežto stažený 
I. sg. f. stsl. slvn. pol. čes. luž. se zas rovná jednočlennému věd. 
ášv-a, lat. (Ab.) equ-ä, fil-iä, lit. rank-ä, žol-ě (ä z= a, cf. got. A. sg. 
f., e ~ja =jq), arm. mig-a-v. 
Posud jsme rozbírali koncovky pádův, na pohled jednoduché, 
záležející totiž pouze z jedné hlásky, ovšem krátké neb dlouhé, čisté 
neb smoucené, pouhé neb jotované: b; o, ie; a, ta; oy, 10; h; 
h, h; u, h; ta, m; i%; a viděli jsme, že kromě t, h, o, le všecky 
jsou složené z kmene členu a význaku pádového, bud! čistě hlásko- 
vého a, i, nebo s přídechem retním a nosovým, jako bi, Bb, itb, Hb, 
mi, Mb, tak že význak pádu s kmenem členu ve všech těch případech 
splynul v jednu hlásku, vlastně dlouhou, čistou neb nosovou. 
V následujících koncovkách je však složení ze členu a význaku 
zřejmější, neb význak, vždy s předraženou souhláskou u neb x, ne- 
splynul s členem v jednu hlásku, protože tomu překážela konečná 
hláska význaku bud plná, neb i sesláblá v % b, ale patrně teprv po- 
zději sesláblá (než v G. A. a I. sg. N. A. pl. f. a A. pl. m.), jak 
svědčí příbuzné jazyky. 
11. I. sg., D. pl, D. I. d. m. n. a z části i I. pl. m. n., jakož 
i D. pl., D. I. d. a I. pl. f., mají podobné koncovky, a sice: 
a) I. sg. m n. : -o-Mb, -i€-Mb, řidčeji -i-Mb, -b-Mb : pas-o-Mh i paB- 
i-Mb, KOH-ie-Mb i Kou-b-Mb, fttn-o-Mb, iioa-ie-Mh atd., tedy k N. sg. m. 
-x, -b a ntr. -o, -ie (přistupuje význak -Mb (=z mh, cf. lit. sünu-mi), 
před nímž, jako před každou souhláskou, -b obyčejně oživuje 
v původní -o, -mí. 
Tak i ve všech nářečích slov., jen že v čes. a pol. -em (=. 0Mb, 
-iMb), snad vlivem následujícího b (-Mb, cf. D. pl.), a hluž. i dluž. 
zas -jom (= i€Mb, -bMb), rozšířené (cf. rus. pod přízvukem) : rus. 
paóÓMi, dáTewb, KOHěMX, flíiOMX, nÓJieMt, KontěarB ; srb. chor. a slvn. 
poóoM, KoaeM, ßftiOM, nojseM; čes. a pol. panem, koniem, slowem, 
polem; luž. popom, mužom, síovom, polom atd. S toutou koncovkou 
srovnej arm. I. sg. mig-a-v, mard-o-v, varaz-u (u = u-v) ; lit. I. sg. 
vilk-ů (ura-v? cf. D. sg., N. A. d., G. A. pl.); stněm. wolf-u; lat. 
(Abl.) lup-o, zd. ašp-a, věd. ásv-a; skr. ášv-ě-na je dvoučlenné slo- 
