112 
I ostatní nářečí slov. mají touž koncovku, jen pol. má teď ob- 
dobnou, jako D. pl. m. n., kdežto stpol., jako čes. podnes, rozezná- 
vala a označovala i délku hlásky a\ srb. má opět v D. L. I. pl. f. 
-mcl\ čes. rybám, zemím (stč. zemiám); pol. rybom, ziemiom; srb. 
pHÓaMa, 3eMJtaMa atd. Čes. a stpol. tu náhradou dlouží. 
d) D. 1. d. m. n. -o-r.ia, -\£-m neb -i-iia, -h-iia: paB-o-iia i |>aE- 
i-iia, KOH-ie-Ma i KOH-h-MA, #i;a-o-iia, noa-rc-Ma atd. Zde, jako v I. pl., 
může člen klesnout až v t, h, protože plná hláska na konci význaku 
usnadňuje výslovnost. Tedy opět N. sg. m. n. s význakem -ina (zziiä, 
cf. N. A. d. m.); anebo D. I. d. zz D. pl. -f význak duálu -a? Slov. 
-ms se rovná zd. -hja (— bjä) a skr. -bhjäm (zz bhjä-m m. -bhjä-u % 
cf. hluž -ma-j), tak že slov. D. pl. -mx: D. I. d. -11a, jako zd. skr. 
D. pl. -bjo, -bhja-s: D. I. d. bja, -bhjä-m. Lit. vilk-ám (m zz mt zz 
má) se liší krátkou a sesláblou koncovkou, jakož i řec. G. D. d. m. 
n. iiťjt-o-iv ; zd. ašp-aebja, ale skr. D. I. d. m. n. zz D. I. d. f. 
ásv-a-bhja-m, t. j. význak -bhjäm při-pojen k věd. N. A. d. m. ásv-a. 
Zd. a řec. tvar je dvoučlenný, jako u zájmen: zd. tsebja zz slov. 
T%m atd., cf. slvn. tatěma (Mikl. Gr. I. §. 280). 
V ostatních nářečích slov., jež zachovala dual, jsou tytéž kon- 
covky s malou úchylkou: slvn. D. I. d. m. n. slap-oma, konj-ema. 
děl-oma, pol-jema; stč. bratr-oma, muž-ema, křídloma, plec-ema R. K. 
i plec-ma (zz plec-Lma) Ž. W. ; dluž. D. L. I. d. m. n. (cf. srb. D. 
L. I. pl.) pop-oma, muž-oma, slov-oma, pol-oma, a hluž. D. L. I. pl. 
m. n. pop-omaj, muž-omaj, siov-omaj, pol-omaj, s přidaným -j, cf. 
N. d. m., tak že hluž. D. L. I. d. m. n. -ma-j: N. d. m. -a-j, jako 
stslov., slvn. a stčes. D. I. d. m. n. -ria: N. A. d. m. -a. 
e ) D. I. d. f. -ania, -taiia : pxiB-aiia, i;ovf>-iuu atd., tedy zz N. sg. 
f. — | — Ma, či zzD. pl. f. + duální -a, v čemž se opět shoduje s příbuz- 
nými jazyky: zd. hizv-äbja a skr. ásv-abhjam, lat. duäbus, ambäbus, 
lit. ränk-öm, řec. G. D. d. %6q-a-iv. Cf. D. I. d. m. n. 
Ostatní nářečí slov., jež zachovala dual, mají touž koncovku 
s malou úchylkou: slvn. ribama, stč. rybama, dušama, někdy chybně 
stranoma (Květ 41), dluž. ryboma, roloma, hluž. D. L. I. rybomaj, 
rolomaj, s přidaným -j, jako v mas. 
/) 1. pl. m. n. se končí, jak jsme výše viděli, též -i-mh, -i»-mh : 
^ap-i-MH, rp^-x-MH, rB03ft-h-iiH, tfíK-h-MH, oExivafiiiiH (zz obyčaj-B-mi) 
atd. (viz Mikl. Gr. I. 16, 21, 34); tedy I. pl. m.zzN. sg. m. + im 
(význak I. pl.) : flap-i + MH > rR03$-b mh atd. anebo (-iih zz mh zz 
iih-H) I. pl. m. zzl. sg. m. + h (význak plurálu): rptx-Mih -(- h, äsk- 
LMh + M atd., jako arm. I. pl mig-a-v-q\ mard-o-v-q r , varaz-u-q c = 
