117 
nezáleží, poněvadž se jimi nic věcného nemění. Však i rozličné 
rukopisy kroniky Kosmovy naskytují podobné varianty, rovněž tak 
četné. Dvě nebo tři slova (regni, fidelis, et) jsou ve Mnichovském 
opise patrně z nedopatření vynechána. Jsou však také mezi opisem 
Mnichovským a opisem Kosmovým někteří rozdílové věcní, jmeno- 
vitě tito: 
1. Dle Mnichovského opisu Morava byla oddělena od dioecese 
Pražské beze svolení předchůdcův Jaromírových v biskupství Praž- 
ském i beze svolení biskupa Jaromíra, pouhou mocí panujících (sine 
antecessorum suorum suoque consensu, sola dominantium 
potestate). To zní zajisté logičtěji, nežli slova v opisu Kosmově: 
antecessorum suorum consensu, sola dominantium potestate = se 
svolením jeho předchůdců, pouhou mocí panujících; neboť jestliže 
předchůdcové Jaromírovi v biskupství Pražském svolovali k odlou- 
čení Moravy od jejich dioecese, pak to odloučení nestalo se pouhou 
mocí světských panovníků. Nepochybuji, že opis Mnichovský 
v tom kuse jest věrnější, to jest že v originále stálo to zrovna tak. 
Kosmas však ve své kronice k roku 1067 (Pram. II. 95) netoliko 
výslovně podotýká, že biskup Pražský Šebíř svolil ke zřízení zvlášt- 
ního biskupství v Moravě, uprošen byv k tomu knížetem Vratisla- 
vem, nýbrž také vypravuje, jaká smlouva o to byla uzavřena, aby 
biskupům Pražským nahradila se škoda hmotná, kteráž jim nastala 
odloučením Moravy od jejich dioecese. Ze smlouvy této vznikly 
spory předlouhé, o nichž Kosmas i jinde se šíří. Jest teda zjevná 
nepravda, co o tom napsáno bylo do císařské listiny, že by Morava 
beze svolení biskupů Pražských byla odloučena ; k odůvodnění nároků 
Jaromírových byla ta officiální nepravda ovšem velmi příhodná. Po- 
dle toho mám za to, že Kosmas, opisuje tu listinu do své kroniky, 
úmyslně a schválně změnil nepravdivý výrok: sine antecessorum 
suorum suoque consensu, ve pravdivější slova: antecessorum suorum 
consensu. Potom ta věta vypadla jemu sice nelogicky, ale srovná- 
vala se lépe s pravdou a s jinými částmi kroniky Kosmovy. 
2. Ve výčtu nej starších hranic dioecese Pražské stojí ve Mni- 
chovském opisu: Chub, Zedlza; kdežto v některých rukopisech kro- 
niky Kosmovy mezi těma dvěma jmény stojí ještě jméno třetí, a sice 
Zelze nebo Zeyza; toto slovo s Palackým chtěli jsme čisti Myza = 
Mža a vykládati za župu Mežskou, kteráž ve 12. století skutečně 
tak slula, ležíc u nejhořejší Mže mezi župou Tuhošťskou aneb Doma- 
žlickou, a mezi župou Sedleckou v pozdějším Loketsku. Pelzel a 
Dobrovský ve Scr. r. B. I 169 vyslovili domněnku, že jména Zelza 
