132 
3. plynné: ?; r, rz; 
4. zubní: dz, dz; t, c, c; 
5. hrdelní: (Äj, Zc, ch; 
6. sykavé: 2, 2, s, s; 
7. podnební: 2, dz, cs, sz, j. 
Jak vidět, některé souhlásky přicházejí ve dvou i ve třech 
tvarech, což spočívá na jich větší neb menší schopnosti změkčení. 
Retní totiž b, p, w, (f) s nosovým m nejsou schopny žádného změk- 
čení, plynné l, r a nosové n jsou schopny jen jednoduchého změk- 
čení (v l, rz, n), kdežto zubní d, t, hrdelní g, k, ch a sykavé z, s se 
měkčí dvojím spůsobem: jinak vlivem následující hlásky měkké 
(úzké), a jinak vlivem následujícího j, t. j. hlásky jotové (rozlišování). 
Dle toho obdržíme následující obrazec všech možných souhlásek 
polských : 
Souhlásky 
tvrdé 
změkčené 
rozlišené 
1. retní: 
b, p 
w, (f) 
2. nosové: 
m 
n 
ň 
3. plynné: 
1 
r 
1 
rz 
4. zubní: 
d 
t 
dž 
c 
dz, (dž) 
c, (cz) 
5. hrdelní: 
g, 00 
ch 
dz, (ž) 
c 
s, (sz) 
ž 
cz 
sz 
6. sykavé: 
z 
s 
ž 
š 
ž 
sz 
V nynější polštině i podnební z, cz, sz se měkčí v z, 6, é. 
Ale graficky i foneticky splývají rozlišené zubní dz, c (stslov. 
ská, uit) s obměkčenými hrdelními dz, c (zz stslov. 3, změkčené 
hrdelní s se změkčenou sykavkou i podnební š, změkčená zubní c 
a sykavka z se změkčenými podnebními é 4 z, a konečně rozlišené 
hrdelní z, sz s rozlišenými sykavkami z, sz. 
