134 
čes. okénko =: okénko, prstének z= prstýnek a p.) a psávalo se 
v rukopisech XIV. a XV. v. též dvojitě (zlee, w meem, o teem a p.) : 
od polovice XVI. v. (r. 1551.) však čárkováno a to jindy důsledněji 
(podobně čes. e)> než nyní, kde se už také víc a více zanedbává 
(w tém, o téj a. p., ale zle, zíego a p.). 
Podobně se rozeznává krátké ie (= stslov. b, e, i€, *) a dlouhé 
ie (= stslov. me, ue), jež obyčejně zní jako české í (cf. mluvmo, po- 
věděno a p.) a psávalo se též dvojitě (widzeniee a p.) proti krátkému 
(gen že gyesz na nyebyesyech a p.), později pak čárkováno (o niéra, 
u niéj, wiéra, umié a p.), což se teď už také často zanedbává. 
Ježto dlouhé é, ié zní jako i, tož se v několika slovích 
i píše e, ie (čárkované i nečárkované) místo y, i: sér (sýr), serwatka 
(syrovátka), stér (kormidlo, z něm. Steuerruder), cztery (čtyři), pa- 
stérz, bohatér, subtelny (subtilis), poselaé (posýlati), pérz (pýř), nie- 
toperz, szeroki (široký), szerszy, obszerny, szczery (upřímný, cf. čirý), 
trzej (tři), czterzej (čtyři), uprzejmy (upřímný, cf. č. zřejmý), Jerzy 
(Jiří) a p. 
Cizí e zní v polštině tvrdě, vyjma ovšem po g, k a po l, jež 
v cizích slovích obyčejně zní měkce : idea, teatr, anegdot, zegar (ho- 
diny, z něm. Zeiger), sekret (tajemství), cerkiew, reszta (ostatek, Rest), 
kréda (křída), giest (posuněk, Gest), Jagielío, Kiejstut, alkierz (vý- 
klenek, Erker), cukier (cukr), atd., ale Legat, legenda, Leon, Ale- 
ksander a p. 
Polština má čtvero e (tvrdé) : a) = stslov. o, b) = stslov. 1», 
c) = stslov. w, d) cizí, a šestero ie (měkké) : a) = stslov. l, b) = stslov. 
% (po h, g) y c) = stslov. e, d) z= stslov. ie, e) = stslov. n, f) z= stslov. 
Hl€, hl€* 
3. Úzké i zní a) jako české i a měkčí předcházející souhlásky : 
nic, dziw (div), cicho (ticho), zima, sila, lipa atd., b) v násloví a po 
hlásce zní jako^V; ich, im, inny, moi, kolei ap. (cf. stpol.gymyan z= imie. 
a p.), c) po c, z a složených cz, dz, rz, sz zní tvrdě jako y, jež se 
tu i píše: Polacy, oczy, uszy, žyw, grzyb, mi§dzy (mezi) a p. 
Při i polština pravopisně nikdy nerozeznávala kvantity, ač má 
také i stažením dlouhé (= ié, iéj, ij) : dziš (= dziéjs -= dziéns), 
dobrodzika m. a v. dobrodziejka, podskarbi (stč. podskrbie), pod- 
stoli (stč. podstolé), podkomorzy (stč. podkomořie), Antoni, Jerzy, 
Wazyli, Anatoli, tani atd. 
Cizí i zní v polštině tvrdě, vyjma po l a n\ proto po souhlá- 
skách (zubních, sykavých a r), schopných změkčení, se tu píše y 
místo i: kwestya, bestya, komedya, dyabel, konsylium, Sycylia, gymna- 
