135 
zyum, poezya, pryncyp, kury er, krytyka, rys, Krystus, Marya, kuzyn, 
rycerz, rynek, sztych (cf. rus. iütket») atd., ale uniwersytet, synonim, 
biblia, linia, unia a j. Též ve slovích Krzysztóf, Pielgrzym (poutník 
z peregrinus, cf. čes. Pelhřimov), pielgrzymka (pouť, cesta), olbrzym 
(obr), olbrzymi (obrovský), Marcin (Martin) a j. cizí i zní měkce. 
4. Široké y zní a) tvrdě, jako ruské h (stslov. xi), neb to byla 
kdysi dvojhláska, složená ze slabé hlásky tvrdé (x, polsky e) a pod- 
nebního í, jež se zároveň vysloví: my, wy, ty, syn, dym, byl, byk, 
chyba, chytrý atd.; b) po hrdelních g, Jc (zřídka po ch) v polštině 
(jako v ruštině) zní měkce jako *, jež se tu i píše: nogi, rzeki, ubogi, 
wysoki, ginq,c, kinac a p. 
Též při y ani starší polština nerozeznávala kvantity, ač ovšem 
i polština má y stažením dlouhé (jako čeština): nowy, starý, Win- 
centy, Walery, Dmitry, Metody, Kanty, Aleksy, Ignacy, Alojzy a p. 
Jako se v několika slovích píše e (ie) místo y (i), tak se zas 
někdy píše dle výslovnosti y místo é: íyžka (lžíce, slez. ležka, rus. 
jiosKKa, starosl. nisuhKa), tygodnia, tygodnie, jedynašcie, blysn^č, kryslič 
(kresliti, cf. kres, kréska, čárka), szynkowac (schenken), kirn m. kiém, 
swywola a j. (cf. čes. pryč, m. preč). 
Za cizí y po retních, jež se neměkčí, po n a l, jež je v cizích 
slovích měkké, píše se i: bisior i bison (byssus,), piramida, Pirmont, 
fizyka, fizyologia, migdal (mandle), mirt, (ale mysteryum, mytologia), 
winszowac (wünschen), liceum, lira, liryczny, ninie (nyní), niniejszy, 
nimfa, nit (nýt, Niet) atd. 
Polštiná má patero i: a) = stsl. h, b) = stsl. híí, c) = stsl. w 
(po Ze, g), d) cizí i (po Z, w), e) cízi y (po b, p, w, f, l, w), a patero 
y : a) = stsl. w, b) = stsl. mh, c) = stsl. h (po c, ž a cz 3 dz, rz, sz), 
d) cizí y (po d, c, s, z, r), e) cizí i (po d, t, c, s, 2, r). 
5. Jako e, tak i o je buď krátké (otwarte), neb dlouhé (ácis- 
nione). Dlouhé o v rukopisech XIV. a XV. v. (jako stčes. té doby) 
psáno, jistě dle tehdejší výslovnosti, uo vedle 00 (guor, skutkuow, 
powood a p.), ale ód polovice XVI. v., kde bezpochyby nabylo ny- 
nější výslovnosti, jako u (cf. čes. ů), čárkováno (jako stčes.), a to 
jindy též důsledněji, než nyní, kde se víc a více zanedbává: bóg, 
ów, nóž, góra, panów a p., jindy i panóm atd. 
Podobně se rozeznává krátké io (= rus. ě, stslov. h, e, ie, 
a dlouhé ió, jež zní jako ju: košcióí (kostel), kosciola, wiódi (vedl), 
wiodla (vedla), wioska (víska), jodia (jedle), brzoza (bříza), lód (led), 
a p. (cf. stpol. wstanpil na nyebyosa atd.). 
