136 
V několika slovích nesprávně se píše u místo o: nuta (nápěv), 
nucič (zpívati, notovati), but (bota), nurt (ponor), nurzyč (nořiti), 
kluč (kláti), pruc (párati), pulk (pluk), chustka (šátek cf. rus xoJiCTt, 
jako mówič a stpol. molwič), jaszczur, jaszczurka (ještěr, ještěrka) a j. 
6. Při výslovnosti a pravopise hlásky u a iu (zz rus. a stsl. w) 
není nic zvláštního; při u, jako při i, ani stará polština nerozezná- 
vala kvantity. Náslovné u dostává někdy podnební neb retní přídech : 
juž, jutro, jucha, južyna, wuj (ujec) a j. Někdy se zas též chybně 
píše o m. u: stróna (struna), dwoch (dvou), oboch (obou) a j. 
7. Nosové hlásky v polštině jsou též nejen tvrdé a měkké 
(jako stslov.), nobrž i krátké a dlouhé, ßukopisy XIV. v. mají za 
obě nosovky, tvrdou i měkkou, jen jeden znak, o, jejž k označení 
délky psáváno dvojitě (bodoo zz b§da, sood zz saji, jednoo zz jedn% 
przepowiedzoo zz przepowiedz^ a p.). V XV. v. kromě toho psáváno 
též an neb a (ano i an\) a yan, ya, před í a na konci slov též 
jen a, ya (oswyancze syan gymyan twe, bandz twa wolya, bog s tobam ; 
wierza w bog otca wschemoganczego, gen sya potczal duchem swyan- 
tim; ottwarasz ty raka twojan; prawem bandzie upominan a p.), 
z čehož tuším vysvítá, že tvrdá nosovka tehdáž polsky zněla o n 
(zz stslov. s») a měkká ja n (zz stslov. a), jak v některých krajinách 
lid polský prý podnes mluví (šwianty zz swi§ty, wyklanty zz wykl§ty 
a p., cf. Sandomierz vedle S^domierz, Kanty vedle K§ty) a jak to 
bylo též i v polabštině (viz Čas. Čes. Mus. 1875. IV. 417—426. 
a Kozpravu „O histor. srovn. mluv. pol." ve Zprávách kr. čes. spol. 
nauk 1881). Srov. též dosavádní polské ar (zz sx) a tax ( zz bx) : 
gardlo, ziaxno a p. (Viz níž.) 
Na rozhraní stol. XV. a XVI. původní nosovka tvrdá a n se roz- 
štěpila ve dvě tím, že skrácením zúžena v nynější e (zz e w ), jež od 
r. 1521 slouží za krátkou nosovku tvrdou, kdežto za dlouhou nosovku 
tvrdou podrženo staré písmeno a n s novou (sesláblou, cf. a y o y e y t>) 
výslovností (o w ): r§k§ zz p^kä, ruku, reka rukou, rak zz j^ki, b§de zz 
zz EÄflÄ budu, b§da zz k^^ti* budou, b^dž zz es^h buď a p. Podobně 
původní nosovka měkká ia n tehdáž zkrácením zúžena v ie (ie n ), jež 
značí krátkou nosovku měkkou, kdežto pro dlouhou nosovku měkkou 
podrženo staré písmeno iq s novou (sesláblou, cf. ja y jo y je y h) 
výslovností (io n ): piejé zz mih pět, pia.ty zz naT-EH pátý a p. Tak 
má nynější polština za stslov. nosovku tvrdou (ä) dvě nosovky tvrdé, 
krátkou e a dlouhou a, a za staroslov. nosovku měkkou (a) má 
též dvě nosovky měkké, krátkou ie a dlouhou iq, 
