139 
(zz zx-isk zz sx-isk), zyskač, tyle (zz fcB-ile), tym (z= ťB-im), tych 
(zz tx-ich) atd. 
d) Posud, ač nepsané, ve slovích složených překáží t> vlivu ná- 
slovných hlásek měkkých i jotových na předcházející souhlásky před- 
ložek: ziscic (m. zyscič zz zt-iscic), zinaczyč (m. zynaczyč zz zx-ina- 
czyč), bezimienny (m. bezymienny zz bezB-imienny), zina^d (m. zyn^d 
zz zx-in^d), sk^dina.d (m. sk^dyn^d zz sk^dx-inad), zješc (zz ztjesc) 
podja^č (zz poďBj^c, cf. podejmowac), sródziemny (zz sródx-ziemny) 
rzna,č (z= rBzna^č) atd. 
e) Posud, ač ovšem nepsané, s následujícím m, n na konci 
slov a slabik před jinými souhláskami splývají v nosovky tvrdé (t) 
neb měkké (b) : da^č (zz dtmc), daj! (z= dtrnl), d§ty (zz dxmty), cia.c 
(zz tenc), ciajř (zz tBnl), ci§ty (tBnty), wzia^č (zz wzbiuč), wzia^l (zz wzBmí), 
wzi§ty (zzwzBmty) atd. 
f) Posud, ač ovšem nepsané, překážejí tvoření nosovek na konci 
slov: on (zz oni), ten (zztenx), žáden, któren, dworem, zi^ciem, 
panien (zz panienx) atd. 
j) Posud, ač ovšem nepsané, se stupňují, ivy(z w)abvt): 
dm§ (zz dxme) <nadymac, a tne (zz tBne) < wycinač, mgu^c (zz mBgn^č), 
< migač, a mkn^č (zz mikn^č) < smykač atd. 
h) Posud, ač ovšem nepsané, mají vliv na šíření (nat^ženie) 
a oužení (w^tlenie) hlásky předcházející : lot (zz loťB, JieTx) a leč 
(zz letB), swiat (zz šwiatx, cbítb) a swieč (zz swietB), niebios (zz nie- 
biosx, HeöecB) a niebieski (zz niebiesBski), s^siad (zz sasiadx) a s$- 
siedztwo (zz s^siedBstwo), królowač a królewski (zz królewBski), kró- 
lewstwo (zz królewBstwo), przyjaciel(B) a G. pl. przyjaciól^), sajseň(B) 
a stpol. G. pl. s§žon, iokieč(B) a stpol. G. pl. lokiet(x), jesieň(B) 
a jesion(x), j§czmieň(B) a jeczmion^B) atd. 
Ale nestálé hlásky sesláblé, němé (x, b) v polštině se nepíší 
bezpochyby proto, že jich nebylo v písmě latinském ani v pravopise 
staročeském. Přece však i v polštině jakž takž se označují, pokud 
mají vliv na výslovnost, a sice t jen při l (zz 1% znamením tvrdosti: 
byl zz byli, cf. bytem zz byli-m a p.), a h v podobě pajerka (') při 
zubních dz (zz dB), 6 (zz tB), sykavkách s (zz sb), z (zz zb) a při n 
(zz nB), na konci slov a slabik před souhláskou. Při ostatných měk- 
kých a tvrdých souhláskách nemá i a b žádného vlivu na výslovnost, 
a proto se tam též z praktických ohledův nepíše. Věda však je žádá 
všude, kde posud žijí a působí. (Viz mou rozpravu „O hist. srovn. 
mluvnici polské A. Maleckého" 9—14.). 
