152 
bardo (čes. berdo, fr. vere ďeau), barlog (Bärloch ?) ; cf. prasa (Presse), 
prasowač, praíat, rachunek (Rechnung), centnar, kraj car, malarz, wach- 
larz (Fächer), cm^tarz (cimeterium), cal (Zoll), fala (Welle), žagiel 
(Segel) atd. 
w -f- J> = ier (er, rus. ep) t. j. za původní úzkou hlásku (již 
označuji vůbec b) před o\ po němž následuje opět úzká hláska, má 
polština ie (po změkčených souhláskách ovšem pouze e), tak že i zde 
zachovala hlásku i její postavení (před r\ jako ruština (kdežto če- 
ština obyčejně a srbština vždy i tu mají t. z, polohlásku r, a staro- 
slověnština f>h t. j. p s úzkou hláskou sesláblou a přesmyknutou) : 
cwierč (čtvrt), czernič, ciernie (trní), smierc, twierdza, wiercieč, mierzic, 
pierš, pieršc (stpol.), pieršcien, serce (stp. sierce, cf. miíosierny), sierp, 
zwiercadlo (m. wziercadlo, f. wzierac), wierzch (vrch), wierzba (vrba), 
wiersza (vrš) wierzgac (vrhati), dzieržec (držeti) pierwszy, cierpieč, 
pierszec, pierzchliwy (prchlivý), wiersz (verš) czerw, czerwony, czerwieň, 
czerpač, czerstwy, uszczerbek, szczerbina, žertwa, cerkiew, Serb a j. 
b) rs r(e) (rus. po), t. j. za původní hlásku širokou (zde i) 
jpo r má polština, jako jinde, e (tvrdé a nestálé), jež klesá v % (ne- 
psaný), když ho není třeba k výslovnosti (je-li totiž ještě jiná hláska 
na konci slova): brew (brva), G. brwi (jednoslab.), krew, G. krwi 
(jednoslab.), drwa, G. drew, drgač, držeč (vše jednoslabičně), kres 
(okres), kret (krtek), precz (pryč), trzcina (m. trscina), cf. cizí kreta 
(Kreide) a p. 
rb-zzrz(e) (rus. /?e), t. j. za původní hlásku úzkou (zde b) po r 
má polština, jako jinde, ie (nestálé e měkké, jímž se r měkčí v rz)\ 
chrzest, chrztu (m. chrzstu), grzbiec, grzmieč, brzmiec, trzmič (strměti), 
trznadel (m. trsnadel, čes. strnad), zgrzyt (m. skrzžyt, cf. rus. CKpeacéTi) 
a j., ale brnac (m. brzna^č, cf. břísti, zabřednouti) a Grek (m. Grzek), 
ač Grzegorz. 
IL a) ü = el) ot, (ul) i lo, lu; ü = fí; ü -\-ö zziol; b) h zz l(e); 
hzzl(e): 
a) dzzel, oč, (ul) i lo, lu (rus. oji), t. j. za původní hlásku 
širokou (zde i>) před l polština (úchylně od ruštiny, s níž jinak tak 
souhlasí co do hlásky i jejího postavení) má rozličné hlásky tvrdé 
(e, o, u) dílem před l (tvrdým), dílem také jpo něm (v několika slovích 
má tu i úzké i před l měkkým, kde ruština má oji) : welna (vlna, 
lana), Weítawa, Peltew, peíny, peízač (plaziti se, cf. oplzlý, plž, šplhati), 
Cheim (Chlum), kielb (pískoř), kielbasa (klobása), zgielk (shluknutí) ; 
