155 
porzec, prosi§, proch, próc (párati), skowronek (skřivánek), skroň, 
smród, srogi (přísný), srom (styd), stróž (strážce), strona, chróst 
(chrastí), chrobry a p. 
b) fo(la (rus. m)\ gladki, klase, klaniac sie;, plawié, plakac 
(flere), platič, píaszcz, slabý, slawa a p. 
öl (lo (rus. ojio), t. j. původní hláska široká (t*) před l se stup- 
ňuje přesmyknutím v lo (čes., srb., stslov. ml), jež se dále stupňuje 
v la: bíogi, biona, bíoto, wtosč (krajina, stč. vlast), wlokno, wlok, 
oblok, wíos, Wíoch, glowa, gíownia, glód, glos, díon, dlóto, zloto, kíoda, 
kíos, klóč (kláti), klócič (míchati, cf. klátiti), mlody, plowy (modrý), 
plokač (oplakovati), plomieň, plonac, píony, plosa, plotno, plochy, 
síowik, slodki, sloma, slony, slonina, chíód, chlop, chlopiec a p. 
V několika slovích, po náslovné souhlásce podnební, má polština 
lo proti rus. ejio (čes., srb. a stsl. au, aa, ao): czlon (člen), czlonek 
(článek), czlowiek, zlob (žlab, cf. žleby), žlód (zmrzlý dešť) a mlokos 
(rus. mojiokócocí, holobrádek). 
c) Přesmyknutím stupňované slabiky ro, lo dále se stupňují, 
jako obyčejně (viz výš str. 144), v ra, la při tvoření iterativ (kde 
čeština dlouhé d krátí) : wrócič (vrátiti) < wracac (vraceti), bronic 
(brániti) <( zbraniac (zbraňovati), chronic (chrániti) < ochraniač (ochra- 
ňovati), skrócič (skrátiti) < skracac (skracovati), uzdrowic (uzdraviti) 
< uzdrawiač (uzdravovati) , slodzič (sladiti) < osladzač (oslazovati), 
oglosič (ohlásiti) < ogíaszač (ohlašovati), pozlocič < pozlacac, chlodzič 
<nachladzač, mlocic < míacač (cf. domlaceti, domlacovati), ploszyc < 
splaszač (splašovati), wíóczyč (vláčeti, smýkati, tahati) < uwlaczač 
(utrhati, utrhovati) a p. 
Brama proti brona a bronic je snad změněná česká brána (rus. 
BopÓTa). 
2. Před nosovými souhláskami m, n, na konci slov a slabik 
před jinými souhláskami, krátké hlásky se moutí, splývajíce s nimi 
v hlásky nosové (cf. franc. bon, fin, bien a p.). Při tom oba živly 
slábnou : původní hláska široká a v o a e (tvrdé tk i), původní hláska 
úzká ta v io a ie (— b), a souhlásky m i n v pouhý nosový pazvuk 
(n). Tak povstaly stpol. nosovky : tvrdá an =z a n (= tf) a měkká yan 
^zia n z nichž se v XVI. stol. kvantitavním zúžením vyvinuly 
nynější nosovky polské: tvrdé a (— o n ) y e (obě = *) a měkké iq 
(= io n ) y ie (obě = a), jež se střídají dle kvantity (Viz Oas. Čes. mus. 
1875 IV. 417— 426): dž*c (dimc), dal, de-Ia, d§lo, de^ty, geš (cf. Gans, 
anser), kat (cf. kante), traba (cf. tromba), trebacz, tepy (cf. stumpf), 
wazki (cf. enge, angustus), w§gieí (cf. angulus, Winkel), wegiel (skr. 
