160 
nikdy, nikde a nijak se neměkčí, ani bezpostředním vlivem hlásky 
měkké neb jotové; hrdelnice před měkkými a jotovými hláskami ne- 
mohouce obstáti, nastrkají za sebe jiné souhlásky, čili zaměňují se 
jinými (zubními a sykavkami : c = ts m. ks, dz m. gz as); též zub- 
nice v obou případech berou ku pomoci sykavky (dz a cr ts), po- 
dobně i plynné r (xz)\ ale l a n se měkčí bez cizí pomoci (l % ú), 
jakož i sykavky fs, z). Kdežto pak hrdelnice, plynné a zubnice pod- 
léhají jen bezprostřednímu vlivu hlásek měkkých i jotových, měkčí 
se sykavky i nepřímým čili postředním vlivem hlásek měkkých, t. j. 
i před jinými souhláskami změkčenými: a kdežto změkčené plynné 
a zubnice z větší části ztrácejí svou měkkost před souhláskou pří- 
pony, tu změkčené sykavky obyčejně podržují svou měkkost. 
Měkčeni souhlásek. 
1. Souhlásky retní 6, w, f a příbuzné s nimi nosové m před 
hláskami měkkými i jotovými nijak se nemění (neměkčí), zůstávajíce 
jako netečné zcela netknuté, a nechávajíce tudíž hláskám jich měkkost 
nezkrácenou, tak že měkké hlásky po retnicích se píší úplně (s před- 
raženým i) a znějí, jako jotové: bič (skorö jako bfič), biada (= bjada), 
pies (== pjes), pi^ty (= pjaty), wiodro (== wjodro), wi§céj (= wjecéj), 
trafie. (= trafjej, ofiara (= ofjara), miód (= mjód), mi§so (z= mj§so) 
a podob. 
Proto též po těchto souhláskách na konci slov a slabik sesláblá 
hláska měkká (b), již někteří z důslednosti chtěli označovat čárko- 
váním (pajerkováním), nijak se neoznačuje, nemajíc žádného vlivu na 
jich výslovnost (jakost) : golab, kieíb (pískoř), drop, karp, paw, krew, 
karm, siedm, osm a p. 
Někdy, snad vlivem češtiny, polština zanedbává i měkkost hlásky 
po retních souhláskách: wesoiy (m. wiesioly)> czerwony (m. czerwiony), 
pierwéj (m. pierwiéj), bez (m. biez, cf. luž. miez m. biez), obec (stp. 
obiec), w obec (vůbec), obecný (přítomný,), a snad i Kopernik, byl-li 
českého původu (Koprník), ale cf. pol. koper (kopr). 
2. Souhlásky plynné: r, l a příbuzné s nimi nosové n nestejně 
podléhají vlivu následující hlásky měkké i jotové, neb l a n se vždy 
(v obojím případě) jen měkčí v l a a r se zas vždy jen rozlišuje 
v rz, při čemž podnební živel měkkých hlásek (i, j) s n splývá jen 
foneticky (n + ia = ni-a vysl. ňa), s l foneticky i graficky (1 + ia 
— li-a — la) a při r se zaměňuje sykavkou (r + ia = rj-a = rz-a): 
