161 
wonia, niebo, koniec, konca, pani, pan; las, pole, pól, palec, palca; 
trzy, morze, mórz, rza^d, rzadko a p. 
Ve slově Grek, grecki zanedbává se měkčení r snad vlivem ru- 
štiny (cf. grzeczny zdvořilý, vlídný, k řeči). Podobně snad i ve tvarech 
tvreé, wrzesz, wre, zreč, žress^ zre atd., kde z překáží změkčení. Tak 
se též mluví a píše srebro neb šrebro, žrenica a p. místo srzebro, 
žrzenica a p., což se vysvětlí níže. 
3. Souhlásky sykavé s, z, se mění dvojím spůsobem: 
a) před měkkými hláskami se měkčí v š, z: siía, siedm, siódmy, 
siano, wies, prosba; zima, ziemia, ziomek, ziarno, paž, grožba atd. 
b) s jotovými hláskami se rozlišují v sz, s, splývajíce s jich j tak, 
že pak zbývají jen hlásky pouhé, tvrdé, i i po nich zní tvrdě a píše 
se y: nasz, nasza, nasze, dusza, nosz§, nosz^c, noszony, unaszač; 
nóž, rogoža, nižéj, wože, wožčic, wožony, nawažač atd. 
Ve slově wyžej, wyzszy je nesprávně z m. sz, cf. Wyszogrod. 
Měkčení sz před i v š je novopolské (starší, Zygmuntovská polština 
toho neznala): nasi starsi bracia a p. — Též po s se někdy zane- 
dbává měkkosť hlásky (snad vlivem češtiny): serce (m. sierce, cf. 
miíosierny), wesoly (m. wiesioíy), sarna, sarkac a p. 
4. Souhlásky zubní d, t se též mění dvojím spůsobem, čili 
v dvojím stupni, vždy však přitom berou ku pomoci sykavky: 
a) před měkkými hláskami se měkčí v dž, 6 (= ts) a 
b) před jotovými hláskami se rozlišují v dz, c (z= ts). 
V případě a) totiž, aby se připodobily měkkým (úzkým) hláskám 
spojují se, jako s odstínem nebo odleskem jich podnebního živlu (i), 
s j (■=. í) , zaměněným v z, s, jež se následující měkkou hláskou 
měkčí v z, š (d + ie = dí-ie z= dj-ie = dz-ie, t -f- ie = tí-ie = tj-ie 
= ts-ie = c-ie) : dziw, dzien, dziad, ba^dž ; cicho, cialo, dač, ciežki, 
ci^gn^č a p. 
Vlivem češtiny zanedbává se změkčení zubnice ve slovech : oby- 
watel (občan, cf. przyjaciel), smiertelny, rzetelny, obartel (obratel), 
serdeczny a p., jakož i ve jméně Matějko (cf. Maciej). 
V případě b) pak d, t spojují se s podnebním živlem (j) jo- 
tových hlásek, zaměněným v s, splývajíce s ním tak, že po roz- 
lišených dz, c (zz tsj, jako po rz, zbývají jen hlásky pouhé, tvrdé, 
i měkké i (= ji) zní po nich tvrdě a píše se y (d + ja =: dj-a = dz~a, 
t-\- ja = tj-a =. ts-a = c-a) : n§dza, wladza, wódz, rdza, mi§dzy, pr§dzéj, 
rodzony; šwieca, praca, píaca, zwierz^cy, wiexéj, placony, cudzy atd. 
V oblíbených spřežkách zd, st vždy obě souhlásky zároveň pod- 
léhají vlivu hlásky následující, a sice a) se měkčí v zdz, sé (z= stá) 
Tř, : Filosofie, dějepis a filologie. 11 
