167 
a) Záměnou prvé z dvou měkkých stojí j za c, dz, s, i před 
c, cz, s, rz: ojca (stp. očca), ojczyzna (vlasť), ojczysty (vlastenecký) 
a p. (z kosých pádův ojca atd. to j vešlo bez příčiny, zvykem, i do 
Nom. ojciec m. stp. ociec, cf. ociéc zz otéci) ; podobně kojec (m. ko- 
ciec, kotec), G. kojca (m. kočca), ogrojec vedle ogrodziec, G. ogrojca, 
rajca vedle radca, zdrajca (zrádce), wíajca (m. wladžca), swi§tokrajca, 
wiejski (m. wiesski, od wies), miejski (městský), miejsce (místo, 
dimin. od miastoj, Zamojski (od Zamoscie) ; dojrzeč (dozříti, dohléd- 
nouti), spojrzec podejrzenie (podezření), podejrzaly, dojrzaly (dozrálý), 
dziš (m. dziéjs za dzieňs, cf čes. vezdejší, Bbch ^lhl) atd. 
Dodej : wyžszy (vyšší) a od toho i wyžéj (výše), ližszy (od lichý 
špatný), wystarczyč (vystačiti m. vystatčiti, cf. důstatek), wiekszy 
(stp. wi^tszy m. wi§cszy), kde se prvá z dvou měkkých jinak za- 
měňuje. 
b) Záměnou druhé z dvou měkkých samohlásek stojí r za rz 
po z, z, é: žreč (zříti), žreč (žráti) srebro (m. srzebro, stříbro), šroda 
(středa), sród, šrodek, šredni (prostřední), sreniawa a šron (jiní), 
žrenica (zřítelnice), žródlo (m. žrzódlo, cf rus. raepjió, stsl. reptao), 
žrebie. (m. žrzebie, stsl. rapnEíi) a p. ; rzn^č (říznouti) má r m. rz 
před z. 
c) Záměnou též stojí s, é za d, dz, č, č, z, před c, lo\ wiéšč 
(wiode), pléšc (plote.), niewiasta, powiešc, oczywisty (patrný), rzeczy- 
wisty (skutečný), most, czešč, cz§sé, dwanascie a p., máslo, wiosío, 
obwi^slo, powi^sío, powroslo (cf. powróz), haslo (godío cf. gadac), jasía, 
pl. jasíy G. jaseí (jesle k nošení), g§sle, g^sleczki (housle, teď 
skrzypki) ; ale siodio, miotla atd. ; stpol. kst§ {~ kwt§, stč. ktvu), ksta 
(na swieto Elije, kiedy zaksta^ kije). Ve slovích : ksia.dz (kněz), ksiaže 
(kníže), ksi§ga (kniha) a p., cf. čes. všímati a p. m. vnímati) stojí s 
m. n před nosovkou, aby v jedné a téže slabice nezněla dvě n; cf. 
gia^č (m. gna.č hnouti, ohnouti), gi§tki (ohebný, hebký), zgi§cie (ohbí), 
kde je z téže příčiny n před nosovkou (tvrdou) zaměněno \j (psáno i}. 
2. Vysutí podléhají rozličné souhlásky ve shluku s jinými sou- 
hláskami. 
a) d, t mezi dvěma souhláskama : szía, szlo, (szedl), brna^č (m. 
brzdn^c, cf zabřednouti), žoínierz (žold), serce (serdeczny), izba (iz- 
debka), Drezno (Drážďany), drezdeňski, Gniezno, gnieznieňski, aniól 
(anděl, anjei), córa, córka, jeno (jenom, stp. jedno; czwarty, čwierč, 
cnota, zacny, bezecny, síup, slac (scielej, rosna^č (růsti), swisnač (šwist), 
szesnaácie (16), wlasny, radosny, milosny, szcz§sny (cz§sč), szcz§šliwy 
