106 
*) Listy lodyžní nápadně velké a četné. Listy větevní 
řídké, prohnuté a daleko od konce po kraji ohrnuté. Rost- 
lina nejdrobnější S. m o Hus cum. 
**) Listy lodyžní řídce rozložené. Listy větevní jen na 
konci ohrnuté. 
f) Listy větevní z čeřené, obyčejně velmi dlouhé až 
čárkovité. Pokožka lodyhy 1— 2vrstevná, úzkobuněčná, 
stěny buněčné stloustlé . . . . S. variabile. 
tf ) Listy větevní kraje rovného', leda s koncem zpět 
ohnutým, ne-li k lodyze přitlačeným. Pokožka 3— 4vrstevná, 
šírobuněčná, stěny buň. tenké. (Zřídka jako u A po- 
rovitá) ♦ . . . S. acutifolium. 
1. Sphagnum cyrnbifolium (Ehrh.J Hedvo. (1782) rozšířil. 
Rašelinník tupolistý.*) 
Z nižin až na hory rozšířený v rozličných tvarech. 
Var. 1. vulgare (Michx.) Warnst. — Dle mohutnosti lodyh, 
dle délky a sblížení větví jakož i po barvě nebo docela vlastnostech 
anatomických rozeznává Warnstorf osmero forem, jichž určování jako 
u podobných odchýlek jiných druhů nevěnoval jsem zvláštní píle, maje 
to pevné přesvědčení, že postrádají oné nezbytné vlastnosti, jež stálostí 
se zove, a která by na př. některé krátkovětvé a husto trsé formě, jako 
jest S. cyrnbifolium var. vulgare congestum Schpr. zcela 
nebránila přejiti ve tvar štíhlejší, dlouho- a řídkovětvý, jakýmž jest 
S. cyrnbifolium ß) brachy cla dum Warnst; y) pycnocladum 
C. Müller; ó) lax um Warnst, a většina jiných, kdyby se dostaly 
do ústředí stále mokrého. — Tu a u všech rašelinníků platí zkušenost : 
čím sušší lokalita, tím zakrsalejší — a čím vlhčí, tím štíhlejší každá 
forma. Tomuto u rostlin všeobecnému zákonu ani mechovitá rostlina 
nemůže se protiviti. 
Odrůda nej obecnější ve všech vertikálních polohách. — Motoly 
u Prahy nad rybníkem (Děd.). — Západní konec Úvalského lesa směrem 
ku Běchovicům (Děd.). — Všetaty u Neratovic (Sitenský). — Kačina 
u Kutných hor (Peyl). — Královice dolní (Děd.). — Ronov (Peyl). 
Sušické lesy (Peyl). -— Nasavrky (Čeněk). — Černý Kostelec (Tuček). 
Blaník (Děd.). — Počátky a u Tábora (Bauše). — Veselí (Sit.). — 
Tučapy (Pohl). — Hůrky a j. u Písku (Děd.). — Strážské lesy (v. 
*) Dle větevních listů taktéž u Preala pojmenovaný. 
