303 
29. 
O kersantonu čili slídnatém dioritu augito-křemenném 
z Tábora. 
Sepsal prof. Fr. Šafránek a předložil prof. dr. J. Krejčí dne 6. července 1883. 
(S 1 tabulkou). 
Veliký středočeský ostrov žulový vysýlá k jihu a jihovýchodu 
několik půlostrovů do vůkolních krajin rulových, z nichž jeden až 
k Táboru sahá. Cíp půlostrova táborského tvoří asi V^O míle veliký 
balvan, jehož hranice označuje čára od Tábora přes Slapy, Příběnice, 
Dražice, Makov, Radkov, Košín, Náchod k Táboru. Na celém okraji 
svém jest balvan tento celistvý, netvoří žádných rozvětvení a jest 
ověnčen, jak obyčejně na hranicích bývá, různými odrůdami žulovými, 
z nichž zejména žula turmalinová celý věnec vysokých a příkrých 
kopců na jihu, západu a severu tvoří. Od Tábora až po Příběnice 
proráží jím řeka Lužnice hlubokým příkrým a divoce romantickým 
údolím a od Náchoda na jih až k Lužnici protéká jím silný potok 
Košínský, dříve Tisměnice zvaný, který r. 1492 zahražen byv, nynější 
rozsáhlý rybník Jordán vytvořil. Údolím tohoto potoka odtržen jest 
od celého balvanu neveliký však příkrý kopec, na němž nyní město 
Tábor stojí. Jinak rozbrázděn jest tento balvan četnými hlubokými 
a velmi krásnými údolími, která se vesměs kolmo na směr Lužnice 
táhnou. 
Hornina, balvan tento tvořící, vyniká všude na stráních ve způ- 
sobu zřícenin skalních anebo bývají balvany a úlomky její v údolích 
v divoké skupiny nahromaděny. Na povrchu jest všude zvětralá, 
barvy šedé a ukazuje pravé jádro své teprve na čerstvém lomu. Tu 
jeví se jako drobnozrná až jemnozrná hornina barvy celkem temně 
modré a proto lidu vůbec modrákem sluje. Jest velmi pevná a uho- 
díme-li na tenký úlomek její kladivem, zní. V nižinách a pak tam, kde 
větším množstvím vody proniknuta jest, obsahuje ve hmotě jemno- 
zrné porfýricky vynikající lístky temné slídy, které, dosahujíce značné 
velikosti, na vzájem se pronikají a příčinou bývají, že se skála při 
uhození drobí. Pro tuto vlastnost nazývána dosud „památnou 
žulou táborskou". 
Na vybroušených lupencích drobnohledných jeví se však hornina 
tato jako zrnitá směs plagioklasu, orthoklasu, temné slídy a augitu, 
k nimž se křemen magnetovec, vápenec a apatit druží. 
