314 
číslicemi I — VIII poznamenali, a které se úponkami v 1 až i> vm končí. 
Z těchto os má toliko osa II pod úponkou v 11 dva články osní se 
dvěma listy l\ a č 2 2 , ostatní hořejší osy tohoto sounoží III až VIII 
jsou jednočlenné, majíce každá po jednom listu: £ 3 , Z 4 , . . . I 8 . 
Toliko dolejší z obou listů osy II chová v úžlabí svém 
uzavřený, šupinou obestřený pupen; v úžlabí všech ostatních listů 
takové pupeny, kteréž by tam byly pupeny vedlejšími (a které na 
statných výhonkách se místy spatřují), seslabenému výhonku našemu 
scházejí. 
Poněvadž osy po sobě jdoucí v jediné, ovšem poněkud klikatě 
zprohýbané souosí sestaveny jsou, musí úponky těch os odstávati 
stranou; toliko na vrcholku celého výhonku jest to jináČe: úponka 
v YiI stojí již v prodlouženém směru článku souosí VII a tudíž i celého 
výhonku, v paždí šupinky V pak zřejmě postranní osa VII vyniká, 
jakožto osa poslední generace. Zde jest tedy nade vši pochybnost 
jasný a očividný význam úponky v vn , že totiž není ničím jiným než 
ukončením osy VII, nikoli však nějakou postranní, mimoúžlabní osou 
zvláštní. Jest-li že však prýt VIII jest patrně úžlabní výhonek listu 
l\ tedy musí dle analogie makavé a nepopiratelné též osa VII býti 
úžlabním výhonkem listu l G na ose VI, osa VI úžlabní k listu l 5 na 
ose V atd., čímž sympodiální složení celého výhonku jest dokázáno. 
Příčina však, pro kterou pouze poslední osa VIII patrně po- 
bočně v úžlabí vyniká a úponka VII konečnou polohu jeví, předchozí 
však osy všecky, ač také úžlabní jsou, předce v jednom směru ze 
sebe vynikají a úponky po stranách mají, jest též velice patrná. 
Dolejší štíhlé úponky jsou totiž valně slabší než úžlabní jich, 
v souosí se řadící prýty; toliko na konci celého výhonku, kde osla- 
bení nejvyššího stupně dosahuje, jeví se poslední úžlabní prýt slabším 
než-li úponkový konec mateřského jeho prýtu, pročež také patrně 
postranní vznik má a tím pravou povahu svou zřetelněji než ostatní 
mohutnější prýty na jevo dává. 
Vývoj vyobrazeného výhonku ovšem není znám, leč nelze po- 
chybovati, že postranní úponky dolejší vznikly jako obyčejně více 
postranně neb skoro dichotomicky, a též to jest věruhodno, že 
úponka v Yn v terminální poloze, ve které ji spatřujeme, také po- 
vstala, poněvadž nelze se domysliti příčiny, proč by povstavší po- 
bočně poslední část výhonku, osu VIII, byla vzpřímíc se zatlačila na 
stranu. Kdyby se tento rozličný vývoj téhož morfologického údu dal 
přímým pozorováním dokázati, byl by to nejpádnější důvod na vy- 
vrácení onoho náhledu, jenž toliko z vývoje tvarozpytnou povahu 
