319 
má býti jeho listem mateřským. Kdyby článek osní nad úponkou 
stojící — praví Nägeli — náležel úžlab ním u prýtu v paždí listu proti- 
úponkovému, jak učí theorie sympodiální, musel by jeho první list, 
tak jako na úžlabním prýtu listu bezúponkového, býti šupinovitý 
a v postavení transversálním ; poněvadž tomu tak není, nemůže článek 
takový náležeti prýtu úžlabnímu, nemůže tedy peň révy býti sounožím. 
Na tuto argumentací sám Eichler potud přistoupil, že k zachrá- 
nění theorie sympodiální vyslovil fikcí, že prý výstřelky šupinou 
počínající nejsou vůbec nikdež hlavními úžlabními výhonky, nýbrž 
všude přídavními, že však v paždí bezúponkových listů hlavní výhonky 
jsou potlačeny. 
Lichost a nedostatečnost této hypothesy bije sama sebou do 
očí; takto se theorie sympodiální hájiti nedá. Já však naproti argu- 
mentací Naegeli'ho pouze připomínám a tvrdím, že není podstatné 
příčiny, aby všecky hlavní výhonky úžlabní na též rostlině musily 
býti stejně vyvinuty, stejně metamorfovány ; aneb aby hlavní a ve- 
dlejší pupeny musely vytvářením svým se podstatně lišiti. Vždyt 
u tak mnohých rostlin (Lonicera atd.) hlavní a vedlejší pupeny a vý- 
honky úplně se srovnávají. Pupen hlavní a přídavuý jsou pojmy čistě 
relativní, žádným positivním znakem nutně nevymezené. 
Nestejné vytvoření hlavních úžlabních prýtů révy dle theorie 
sympodiální a naopak stejnost pupenů přídavných v paždí listů 
protiúponkových a pupenů hlavních v paždí listů bezúponkových 
snadno můžeme pochopiti jednak co následek různé funkce jednak 
různého postavení. Každý uznává v jiných případech působení ne- 
stejných poměrů prostorových a různých funkcí na vytvoření neboli 
metamorfosu, proč tedy zde ne? Hubené výstřelky révy (a révo vitých 
rostlin vůbec), af hlavní ať přídavné, jsou určeny často k delšímu 
odpočinku, pročež pochopitelno, že jich první list, jenž mimo to 
kryje ještě úžlabní pupen, ve způsobě krycí šupinky vytvořen jest, 
a poboční postavení v těsném úžlabí mateřského listu má za následek, 
že se listy, zejména první, příčně vyhýbají na stranu největšího pro 
ně místa a nej menšího tlaku, jak to při pobočních úžlabních pupenech 
rostlin dvouděložných vůbec pravidlem jest. Co však se týče prýtů 
sympodiálních, tyto tvoří se nepřetržitým vzrůstem celého pně, bez 
doby odpočinku, a činí dohromady co sympodium vegetativní celek 
tak jako jednotlivý prýt by ho tvořil, pročež není divno, když pouze 
lupeny vytvořují, ale žádných šupin. Poněvadž pak tyto sympodiální 
prýty v konečném postavení vznikají, tak jako jindy vlastní konečný 
vrcholek lodyhy, jest přirozeno, že první list jich s největším vybo- 
