323 
listu li* a jeho pupenu vedlejšího, kteréž nestojí právě pod větví 
11 + III atd., nýbrž zrovna pod rýhou, která obě srostlé větve od 
sebe odznačuje. Pak by také osy II a III byly obě jednolisté, což 
odporuje pravidlu, dle něhož dvou- a jednolisté osy v souosích révy 
se střídají. Musíme tedy hledati jiného výkladu. Poněvadž osy III 
i IIP jsou jednočlenné a jednolisté, možno očekávati, že předchá- 
zející srostlé osy II a IP jsou obě dvoučlenné a dvoulisté, že tedy 
srostnutí obou větví sahá až dolů po úponku r 1 , ačkoliv doleji pod 
listem L 1 * jest tak dokonalé, že článek ten vyhlíží jako jednoduchý. 
Poněvadž pak uzlina, z níž úponka r 1 vychází, právě touto úponkou, 
jakožto konečnou částí osní, se ukončuje, tedy by obě větve srostlé 
II a IP musely též obě býti úžlabní. A skutečně vidíme vedle listu 
L 3 více na zad ještě jeden list £ 4 , kterýž od onoho úhlem menším 
než 180° odstává, tak že větévka IP + IIP atd. dle postavení svého 
může dobře býti úžlabní k listu £ 4 . Máme zde tedy dvě úžlabní 
větve sympodia celými dvěma články osními srostlé, dolejšími články 
až po L l l úplně a nerozeznatelně, hořejšími nad L 1 } tak, že rýhami 
ještě oddělené se spatřují. Srostnutí opět vysvětluje se tím, že obě 
větve těsně vedle sebe kolmo vzhůru v jednom směru rostly a tudíž 
ve volném samostatném vývinu si překážely. 
Toliko jedna věc zdá se tomuto výkladu státi v cestě. Měla by 
totiž každá z obou srostlých větví mezi zpodem svým a mezi listem 
hořením protiúponkovým L l * a L%' míti po jednom listu; zatím spa- 
třujeme tam pouze jeden list L 1 *. 
Tento list jest ale tak postaven, že stojí na společné basi obou 
srostlých větví, právě pod rýhou, která hořeji obě větve dělí. On 
tedy zastupuje vlastně dva listy, v něm jsou tyto dva listy tak nero- 
zeznatelně v jedno splynulé, jak ve květech nezřídka mohou dva listy 
tak splynou ti, že představují jediný list, na př. hoření pysk koruny 
některých Labiát, nebo též palisty vstříčných listů. 
Tento výklad potvrzuje se též pozorováním podobného srostnutí 
dvou úžlabních prýtů révy, které v pojednání svrchu spomenutém 
učinil O. Penzig. Týž vyobrazuje větévku (obr. 1. A)^ na které se 
poloha úponky r 1 (tam ovšem v listnaté sounoží přeměněné), listů £ 3 , 
L 4 a L l l úplně shoduje s naším obrazcem, avšak naproti listu ZJ vy- 
cházejí ze srostlého sounoží dvě úponky na obě strany, poněvadž 
prýty srostlé a úponkami těmi zakončené pouze jednočlenné jsou. 
Jediný list také tam zastupuje dva listy a jest oběma úponkám 
současně co nejvíce možná vstříčný. 
21* 
