332 
hlavně gemmulí — rozhodne, máme-li zde co činiti s druhem samo- 
statným, geograficky rozšířenějším. 
Pokud jsem sledoval na lihových a suchých exemplářích 
Ephydatia Miilleri, naznačuji její diagnosu: 
Ephydatia Miilleri Lbkn. 
Syn. Ephydatia Miilleri var. astrodiscus Vejdovský, Die Siiss- 
wasserschwämme Böhmens, Prag 1883 pag. 24. Tab. I. Fig. 11—13, 
15—17. 
Meyenia Nro. 3. Dybowski; Studien üb. die Süsswasserschwämme 
d. russischen Reiches pag. 18. Tab. I. Fig. 1 a — c, 2 a— d. 
Ephydatia parůžkovitě rozvětvená, barvy za živa smaragdově 
zelené, v líhu špinavě žlutavá, jehlice skeletové slabě zakřivlé neb 
vřeténkovité s rovnými konci, povrch špičatými osténky pokrytý. 
Gemmule jedinou vrstvou amfidisků pokrytá, jež vězí ve slabém 
obalu porenchymovém. Amíidisky s hvězdovitými štítky s 5 — 8 hlu- 
boce vyříznutými paprsky. 
Hlavní rozdíly: Veskrze ostnité jehlice a jediná vrstva amfidisků 
ve slabém obalu parenchymovém. 
Naleziště v Čechách : Přítok potoku Stebenky u Turnova (Prof. 
Dědeček). 
Trochospongilla erinaceus Ehbg. 
(Fig. 3-6.). 
Jeden z nej zajímavějších našich domácích a vůbec Europských 
druhů jest Trochospongilla erinaceus. Objevil ji 1846 poprvé Ehren- 
berg a popsal její jehlice. Lieberkühn upozornil na zvláštnost 
její amfidisků. Od časův Lieberkiihnových nebyla houba ta v Europě 
pozorována až do r. 1876, kdy jsem ji nalezl v tůni labské u Čelá- 
kovic a r. 1877 podrobněji popsal. Dle udání Dybowského byla 
tato houba i na Rusi Černayem objevena. 
Carter ve své monografii hub ze všech dílův světa*) uvádí 
druh Ehrenbergův pod jménem Meyenia erinaceus, a aniž by jej sám 
skoumal, připomíná, že se ohledně struktury jehlic, podobá (?) Mayenia 
fluviatilis. 
Tuto domněnku vyvrátil jsem sice již ve své monografii o če- 
ských houbách sladkovodních r. 1883, sám však dosud byl jsem v po- 
*) H. J. Carter: History and Classification of tne known Species of Spongilla. 
Ann. Mag. nat. bist. Ser. V. Vol. 7 1881 pag. 77—101. PI. V. and VI. 
