333 
chybnostech, zda-li gemmule toho druhu mají vedle pokrývky chiti- 
nové i obal parenchymový čili nic. Tuto otázku mohu nyní úplně 
zodpovídati. 
O letošních prázdninách nalezl jsem v hluboké tůni u Neratovic 
malý trsek této houby narostlý na stonku rákosí ve spůsobě tenkých 
lupénků ve více vrstvách nad sebou. Barvy byla houba ta za živa 
bělavé, rozryta nepravidelně, a jevila na povrchu velmi malé, téměř 
pichovité otvůrky (oscula). Svrchní lamelly obsahují jen velmi spoře 
tu a tam roztroušené gemmule. Za to spodní a nejspodnější lupénky 
jsou úplně proniklé řečenými tělísky zárodečnými. 
Každá lamella nese v jediné vrstvě hustě podle sebe sedící 
gemmule, jichž měkké, voštinovité obaly k sobě se těsně přikláda- 
jíce, tvoří šesti a víceboká políčka, v jichž nitru obsaženy pěkné, na 
zdání kulaté, hnědožluté schránky chitinové. Ústí jich směřuje do 
pletiva houby (Obr. 3.). 
Uschne-li taková lamella i s gemmulemi, vyloupne se snadno 
vnitřní schránka chitinová z tlustého svého obalu voštinovitého, aniž 
by ovšem ztratila ze svého povrchu pokrývku amfidisků. Skoumaje 
dříve jen suché exempláře a spálený obsah gemmulí, měl jsem za to, 
že zárodkové schránky skutečně jen z chitinového obalu a pokrývky 
amfidisků sestávají ; zůstalo mi neznámým, že i tlustý parenchymový 
obal na povrchu existuje. Poslední pozorování na dobře zachovaných 
exemplářích lihových poučila mne o jiném. 
Povrch čerstvých, neb v líhu konservovaných gemmulí jeví 
ozdobné šesti neb pětiboké políčko vání, jež těsně na spůsob parenchy- 
matických buněk rostlinných k sobě se přikládají (Obr. 4). 
Vlastní poměr těchto políček k stěnám gemmule poznati lze 
dobře na podélných průřezech, jakož znázorňuje obr. 5. Zárodečné 
těleso vyplňuje úplně vnitřní prostoru gemmule d, chitinová blána 
vnitřní jest velmi tlustá a pevná, ze zřetelných vrstev se skládající (c). 
Na této chitinové vrstvě nalepeny jsou proximalními štítky amíidisky 
velmi kratičké (&), povahy, jak již sděleno v mé monografii. 
Ne j významnějším jest zevnější obal parenchymový, zakrývající 
úplně vrstvu amfidisků. Tento obal zevnější liší se povahou a stavbou 
svou od parenchymových vrstev všech ostatních europských druhův 
a upomíná na stejné zařízení, jaké shledáváme na Spongilla Carteri 
(Bombay) a jí příbuzné Sp. nitens. 
Zevnější obal u Trochospongilla erinaceus skládá se ze samých 
dutých sloupečků, jež kolmo ku bláně chitinové stojí a tisknouce se 
stěnami k sobě, vyvolávají ono výše zmíněné poličkování na povrchu 
