122 
söfii krásna a umění, nýbrž i ethiku čili praktickou filosofii, a sice 
jakožto část, ovšem z důvodů mimo esthetiku ležících nej důstojnější 
a nej důležitější. Záliba esthetická pak víže se k jistým poměrům, 
formám posouzených předmětů, kteréžto poměry, formy samy o sobě 
mají jakousi hodnotu bez ohledu na jakost jednotlivých členů poměru, 
bez ohledu na látku formy. Že zásady ty jasněji vytknul a důmyslněji 
obhájil, nežli všichni jeho předchůdcové, je největší zásluhou Rob. 
Zimmermanna.*) 
Hledíme-li však k podrobnému provedení všeobecné esthetiky, 
jak si je myslil Zimmermann, a jak je od něho přijala valná většina 
přísnějších Herbartovců, mezi nimi i Jos. Durdík**), nalézáme jednu 
vodící myšlénku: Půdorys všeobecné esthetiky jest již předepsán 
onou pěticí praktických ideí, která tvoří základ Herbartovy praktické 
filosofie: ideí vnitřní svobody, dokonalosti, dobrotivosti (blahovůle), 
práva a odplaty. Rozhoduje-li totiž v esthetice skutečně jen poměr 
nebo forma a nikoliv obsah nebo látka, není ona pětice praktických 
ideí ničím jiným, než objevením se všeobecných pratvarů, typů esthe- 
tických ve zvláštním oboru mravnosti. Tak byla nalezena cesta ku 
pěti všeobecným formám esthetickým, jichž každé arci odpovídala 
jedna z ideí praktických. Zimmermann přišel k následujícímu výsledku: 
Všeobecné esthetické formy: Idey praktické: 
Velikost Dokonalost. 
Charakterističnost č. význačuost . Vnitřní volnost. 
Souhlas Dobrotivost. 
Správnost (uvarování se neladu) . Právo. 
Vyrovnání (napravení neladu) . . Odplata. 
Durdík sestavil tyto tři řady poněkud jinak: 
Velikost Dokonalost. 
-i)i({ßri Iii Význačnost . . . . MOai \ . Dobrotivost. 
Souhlas . . Vnitřní volnost. 
Správnost Právo. 
Vyrovnání a závěr Slušnost a odplata. 
Zde vnucuje se kritice dvojí vážná otázka. Předně: děje se to 
v duchu a směru Herbartově, když se jeho pětice ideí praktických 
šmahem přijímá za základ všeobecné esthetiky? Za druhé: Jest ono 
parallelisování všeobecných forem esthetických s ideami praktickými 
naveskrz správné? 
*) „Allgemeine Aesthetik als Form Wissenschaft" Wien, 1865, 
**) „Všeobecná esthetika." V Praze, 1875. 
