123 
Chceme-li se domáhati odpovědí na otázky ty, můžeme klidně 
stranou nechati úvahu, zdali oněch pět ideí praktických dostačuje 
k odvození celé ethiky čili nic; neboť i tenkráte, kdyby ethika spo- 
čívala na základech docela jiných, nežli jak Herbart učí, nebylo by 
možno upříti, že jisté poměry vůle a jednání lidského estheticky 
účinkují, vzbuzujíce naší libost a tím vyzývajíce i soud náš. A nám 
běží zde prozatím jen o to, zdali analogie mezi těmito esthetickými 
poměry vůle a esthetickými prvky ostatních sborů skutečně je tak 
dokonalá, jak ji předpokládá běžná esthetika školy Herbartovy. 
Herbart praví sice, že se „mravní poměry základní v širším 
oboru esthetiky, t. j. v básnictví opět vyskytují;"*) avšak to patrně 
neznamená nic jiného, než že v básnictví se nám namnoze předvádí 
jednání lidské, jež patrně v díle uměleckém co do mravní hodnoty je- 
dnotlivých skutků a povah (něco jiného byla by arci umělecká hodnota 
celku básnického) právě tak posuzujeme, jako v životě skutečném. 
Tímto výrokem tedy Herbart vlastně ani neopustil pole ethické, 
netvrdil ničehož, co by se stejně vztahovati mělo ke všem oborům 
esthetickým. Také parallelou mezi povahami, jednáním a situacemi 
v epickém a dramatickém básnictví z jedné a cnostmi, povinnostmi 
a statky z druhé strany, již provádí na jiném místě v téže své „Ency- 
klopedii," **) se to nestalo. 
Pak-li však Herbart jinde zase některé praktické idey přiro- 
vnává tvarům prostorným, na př. ideu slušnosti (odplaty) symmetrii 
nebo ideu dokonalosti velikosti, a výslovně praví, že „esthetické 
soudy v oboru mravním i mimo něj mezi sebou souvisí," tož za to 
na četných jiných místech příliš zřetelně se vyjádřil o tom, co podobné 
obdoby znamenají pro všeobecnou esthetiku. Tak na př. doslovně 
praví :t) „Wenn nun eine allgemeine Aesthetik, wie sie sein soll, 
die sämmtlichen Grundverhältnisse, welche Beifall oder Missfallen 
ursprünglich erwecken, sammt demjenigen, was sich noch ohne Rück- 
sicht auf den künstlerisch zu behandelnden Stoff aus ihnen ableiten 
lässt, zusammenstellte; so würden sich die praktischen Ideen ver- 
gleichen lassen mit den übrigen Grundverhältnissen ; und man würde 
Aehnliches und Abweichendes leicht erkennen. So viel aber ist 
von selbst klar, dass die praktischen Ideen nicht zum 
successiven, sondern zu dem weit einfacheren, simul- 
*) S. W. I. 140, 148. Srovnej též VIII. 20. 
**) S. W. II, 118. 
***) II. 78. 
t) IL 350. 
