174 
sám (§. 56, str. 78) neumí napsat a podle všeho by jich také ne- 
dovedl ani vyslovit. Neb jednou, a sice v abecedě (§. 6, str. 7) je 
píše M^), p(i), f(i), m(i), g(i), k({), a (§. 133, str. 193) 
„f&zj" ; ale to jsou už celé slabiky čili spojení retnic a hrdelnic 
s měkkou hláskou i (cf. §. 56, str. 77). Po druhé (§. 67, str. 88 
a §. 45, str. 61) je zas píše „tie, pie, tote, fie, mie,^^ ale to jsou též 
celé slabiky čili spojení retnic (a nosového m, jež se z části podobá 
retnicím) s měkkou hláskou te. Po třetí zas v tabelce (§. 40, str. 55) 
píše „6', p\ w\ f, m\ g\ fc'," ale (§. 56, str. 78) dodává, že není 
jisto, vyslovují-li se v obecné mluvě měkce neb tvrdě; kdo prý se 
z mládí učil trochu mluvnici, ten si prý už uměle osvojil měkkou 
výslovnost těch souhlásek (!), a přece ihned „zjevně vyznává, že po- 
chybuje, by byli tací, kteří by na př. Oswiqcim\ Radom\ Wroclaw\ 
kreio' atp. vyslovovali s měkkým m\ w\'^ Po čtvrté konečně (na též 
str. 78) praví, že „podnebních A: a ^, jakož i měkkých retnic netřeba 
ani čárkovat, protože prý na konci slov a slabik před jinými sou- 
hláskami měkkost těch zvukův (retnic) pražádného sledu po sobě 
nezůstavuje, a podnební /c a ^ na takových místcQh v polštině nikdy 
ani nepřicházejí." 
Proto Maíecki, „z přesvědčení, že v gramatice má panovat dů- 
slednost, drží se prý zásady (str. 78), neoznačovat v písmě, čeho 
není ve výslovnosti : osm\ siedm' nejen prý nikdo nemluví, ale ani by 
nedovedl vyslovit, byť i chtěl. A když tak nikdo nemluví, tedy prý 
tak ani psát nemůže a nebude (str. 79). Znění rotních souhlásek 
měkkých není prý toho spůsobu, aby i na konci slova možno bylo, 
uchem v nich pochytit změkčení; krew ani teď, ani dávněji s měkkým w 
se nevyslovovalo ; někteří gramatikové prý sice ujišťují, že se má 
(měkce) vyslovovat! — „ale faktu do tych czas nie ma." Souhláska w 
jako retní jen potud zní prý měkce, pokud po ní fakticky stojí měkká 
hláska: po odpadku té hlásky prý měkkost souhlásky w přestává 
a. (w) zní jako obyčejné lu tvrdé. „Oto caíy rzetelny stan rzeczy" 
(str. 102). Tak se vlastně celá ta véc má! (cf. §. 15, str. 18 a §. 77, 
str. 135). 
,c,(jfj Tedy zkrátka: ani v polštině není žádných změkčených retnic 
a hrdelnic, neb retnice (s nosovým m) a hrdelnice nejsou vůbec 
schopny změkčení (ovšem ale měkké hlásky po nich znějí úplně tak, 
jak se píší, t. jotovaně), a to z příčin fysiologických, protože místo, 
kde se ty souhlásky tvoří (hrdlo a rty) je příliš vzdáleno od místa 
podnebního i (jež je vlastní příčinou všeho měkčení), a tudíž mezi 
