175 
nim a nimi nemůže nastat tak rychlé a tak úzké splynutí, jež na- 
zýváme změkčením, (cf. §. 38). 
Že retní 6, p, w, f sl nosové m ani v polštině nejsou schopny 
změkčení, dokazuje zřejmě i ta okolnost, že polština v cizích slovích 
po nich píše i, tak jako po k, g, nebojíc se, že to i je změkčí, 
kdežto po jiných souhláskách, vyjma plynné l a n, za cizí i píše y, 
aby se ty souhlásky nezměkčily (§. 64, str. 86j : fřlosofia, f^z?/olog^a, 
kop^a, utopza, Arabza, aiima, autonoma, w^adukt atd., ano i hrab^na 
(jako bogini a p. proti gospod?/ni, áwiet?/nia ap.), ale komed?/a, kwest?/a, 
mis?/a, konsz/lium, Szwec?/a, cyrkul, c?/wilny, c?/fra, tr?/umf atd. (V ruštině 
cizí i zní měkce, měkčíc předcházející souhlásky, zvláště n, t 
v ď, ň, t. V češtině cizí i zní tvrdě: techn/k, med^k, deíinztúně, 
tigr, krokodzl, M, Nm/ve, Krzstus atd.) 
Následovně má polská abeceda o 7 písmen („měkkých souhlásek 
retních a hrdelních") méně, než Maíecki (§. 6, str. 7) udává, neb 
polština má jen 30 foneticky rozdílných souhlásek (a nikoli 37, jak 
učí §. 40). 
II. Ale za to má polská abeceda zas o celých 8 písmen (měkkých 
hlásek) více, než Malecki a jiní gramatikové polští vůbec udávají. Je 
to věru ku podivu s těmi měkkými hláskami v polštině, s tímto pravým 
šiboletem polštiny: všichni je odjakživa nejčastěji mluví a píší, 
a přece — jakoby jich neslyšeli a neviděli — neuvádějí jich ani 
v abecedě (kde mívají, jak jsme právě viděli, i písmena úplně fiktivní) 
a v celém hláskosloví i tvarosloví, jak uvidíme, si nevědí s nimi 
rady (cf. začátek §. 73, 77 a konec §. 38); ustavičně přes ně klopýtají, 
brzo je vykládají tak, brzo zas jinak, a nikdy, jak náleží: prostě 
a jasně, pravdivě a důsledně. 
V §. 8. Malecki rozeznává jen 10 rozličných hlásek polských; 
ale sečtou-li se (dle §. 34) jeho měkké (6) a tvrdé (7) hlásky, vy- 
chází jich na jevo 13! a dle §. 67 (str. 88), kde uvádí 13 hlásek 
měkkých, docela 20! A v abecedě (§. 6) i v §. 8 má jen jednu 
měkkou (i) s 9 tvrdými (a, e, e, o, o, w, z/, q, e)! Že však polština 
má tolikéž hlásek měkkých, kolik jich má tvrdých, vysvítá z násle- 
dujícího, jakož i to, k jakým zmatkům a nesmyslům v hláskosloví 
vede jich zúmyslná negace. .fhc-v 
V §. 34, jak dotčeno, Maíecki uvádí jen tyto hlásky měkké: 
„i, 6 (!) „rodzime" t. j. původní (zz stsl. e), e*) 1= í, e (!) 1= stsl. 6 
*) Malecki v theorii vždy tak ncpolsky píše polské ie^-kl a to nejen „léz^** 
pol. lez§r=:Ht3Ä a t. d. ale i siédzg (I), poL siedz^ zu c*?KA<í» a t. d. (viz 
§. 29 a j.) úíii (luiuoj' !{.:»j>.\Mq iLijÁoá .k 7 
