177 
covce a (!), u (!), které jsou prý tvrdé: to přece ony souhlásky 
zůstaly i potom prý už při své měkkosti, poněvadž tvrdá hláska 
i s měkkými souhláskami prý se shoduje (!); místo zrehieci na př. 
počalo se mluvit žrehieciu^ ale na to prý nikdo nepomyslil, aby se 
začalo mluvit žrebietu" ! ! (cf. imiono atd. čes. jméno atp. a srb. 
i a:ji,pe6eTy atd., cf. též ziola, wesoía, nasiona a konec §. 143). On 
tedy hlásky ia^ iu (jak sám píše v žrebi§c^a, imienm, zvQhi^du, imienm), 
a 10 (ciosac), jež měkčí předcházející souhlásky, považuje za tvrdé 
(cf. §. 77, str. 134, 136 a j.), protože a, o, u jsou tvrdé; a naopak 
6) é q, jež jsou v polštině tvrdé, protože neměkčí předcházející sou- 
hlásky, považuje za měkké (cf §. 32, str. 40, §. 67, str. 89, §. 70, 
str. 95 a j.), protože ie, ié, ie jsou ovšem měkké! A přece sám 
(§. 15, str. 19) praví, že „tvrdost neb měkkost hlásky nezáleží na 
jejím nynějším fonetickém znění (barvě?) ale na tom, z čeho po- 
vstala." Když tedy to, ia povstaly rozšířením z ie (m stsl. e, i) 
a iu (dle Maleckého povstává též dloužením z i (pi§cm =i: pi§ci, 
robiut robií §. 18, 23, 31), tož by je přec také měl považovat 
za měkké, jako (v §. 32, str. 41) ^^(i)§ a ft)*^", kde měkkým 
nosovkám předráží i, jako ostýchavě v závorkách, ač v příkladech 
při tom totéž i píše bez závorek: „mt^so, m^^sko, p^^č, pt^ty" atd. 
Tak ty nešťastné brejle učenosti anebo spíše předpojatosti ukazuji 
vše vzhůru nohama a nedají jasně prohlednout skutečnost a poznat 
pravdu. 
Konečně jednou (§. 67, str. 88) i Mafecki také v theorii správně 
píše měkké hlásky, ovšem pod jménem „dvouhlásek" ie, io, iu, 
iq, Ale proč jich také tak nepostavil do abecedy, kam vším 
právem náleží a kde by mu byly lépe posloužily, než ty „měkké 
retnice a hrdelnice" ! Proč ne prostě a jasně, dle skutečnosti a 
pravdy vyznat, že polština má 18 rozličných hlásek, a sice 9 tvrdých : 
a,e,é,y,o,ó,u,e, q, a tolikéž měkkých: ia, ie, ié, i, io, ió, 
iu, iq, iq: tam, fcen, ser, ty, kto, kto'z, tu, t§dy, ztad; dalo, cíešla, 
hiés, ci, cios, szodmy, kasm, ceety, ciqc a t. d. Při tomto náležitém 
psaní hlásek netřeba vždy teprv zbytečně dodávat, že je to e neb q 
tvrdé, aneb a, o, u, q měkké! A když v abecedě rozeznává r a , 
> Ví . »/í UiV: \ 
*) Některé z těchto a podobných, po souhláskách vždy takto psaných, hlásek 
měkkých, jsou původu dvojího, až i trojího: iarzK i íe=e i le i 
io=€, l€ i t, K) i H (?) , ig rz Ä i M i KR, í« z= Ä i IR i IÄ ; 
v násloví a po hláskách se píší je , jo, ju, j^ , jq, jsou totiž dílem 
měkké (prasjerirte), dílem jotované (praejotirte). 
ig 
