178 
s a c a cz, a dz^ dz^ dé^ složené souhlásky měkké, ano i 6 a 
„6(%)" a p., tož tím spíše měl vedle a, e, o, w a t. d. postavit též 
složené hlásky měkké ia , ie , io , iu a t. d., jichž se v polštině sku- 
tečně a nejčastěji užívá! 
Co do pravopisu a výslovnosti podnebního živlu (i) měkkých 
hlásek (vocales) polských, ten a) po retních souhláskách h ^ j) ^ w, f 
a m (i po hrdelních g ^ k při e — 5) se píše i vysloví, jako j, protože 
s nimi nijak nesplývá: biada =: bjada, pi§č — pj§c, kiedy kjedy a 
t. d. cf. 120; 6jpos, z Si d^ íiwse také sice píše, ale nevysloví 
se, neb s nimi splývá, měkčíc je, tak že by se mohlo nahradit zna- 
ménkem měkkosti na souhlásce předcházející: dzieci§ džeč§, siano 
z= sano, niebo nebo (čes. nebo) a t. d. ; c) konečně po i, r a c, 
c0 , dz^ ^ , sz se ani nepíše, protože s nimi úplně splývá, měkčíc je 
a mizíc v jich měkkosti: lud (zzliud), rz^d (=:ri^d), r§ce (zzr§k-ie), 
nodze nog-ie), musze (izimuch-ie) atd. (cf. str. 293, 307 j. 
III. Jako nezná polské abecedy, t, j. kolik a která písmena sku- 
tečně obsahuje, tak „Gram. hist. porów." nezná též vlastní povahy 
rozličných hlásek a souhlásek polských, což se jeví z Části i v dosa- 
vádních dokladech, vysvitne však ještě lépe z následujícího. 
V §. 8. praví: „Mezi hláskami polskými kdysi byly tři takové, 
které nyní bud z největší části jsou zastoupeny hláskou e (!), a vý- 
minečně i jinými zvuky (tak!), neb úplně jsou ze svých slov vysuty 
(caíkowicie wyrzucone zostaly)." Tedy i za stsl. i za 0 a 6 má prý 
polština e (!), jež je dle toho mladší, než stsl. -é, 0, b\ (cf. §. 54, 
str. 74, §. 81, str. 145, §. 267, str. 303). Jako by polština kdys dříve 
byla měla hláskosloví staroslovanské! A k tomu dodává: „Výklad 
hláskosloví polského, i nynějšího, by nebyl ani důkladný ani jasný, 
kdybychom si už napřed neutvořili určitého ponětí o těch třech hlás- 
kách vymřelých" (!). Pomíjeje podivnou a nemístnou (předslovanskou !) 
theorii o hlásce é (§. 9), jež se v polštině píše, jak jsme výše viděli, 
dle okolností trojí hláskou ie <; ia, io, vytknu zkrátka, co (v §. 10.) 
praví o hláskách 0 sl b: „0 prý značilo cosi mezi e a ?/, a & tvořilo 
takýž prostředek mezi e (!) a z", ale ihned dodává: „úplně jistým 
to však není," což mu rád věřím. Jestli 5 znělo také jak pak 
znělo 11? či 1=111?! „V IX. v. ty hlásky (9, b) prý ještě nemohly 
být němými, protože staroslovanština je psala i na konci slov. Ale 
později se prý přestaly vyslovovat i uprostřed slov, a tam, kde by 
bez hlásky výslovnost slova nebyla možná, jako v mbcz^ Usé (stsl. je 
TbCTh!) nastoupily na jich místo jiné hlásky, a sice v rozličných ná- 
řečích slovanských rozličné," Malecki tu opět nejen polštině, ale i 
