jiným nářečím slovanským v jisté době přisvojuje hláskosloví staro- 
slovanské ! 
„Výběr těch hlásek (zástupcích) byl prý v rozličných nářečích 
rozdílný, v srbském na př. a, v ruském o (!), v našem (polském) 
jazyku zas vždy (pravirie zawsze) e" ! (cf. též §. 11, str. 16, §, 77, 
str. 136, §. 81, str, 145 a j.) Ale ta věc se má přece podstatně 
jinak; neb ruština i polština, rozeznávajíce jakost (tvrdost neb měk- 
kost té hlásky, jako staroslovanština, mají tu po dvou rozličných 
hláskách: a) za stsl. 5 má ruština o, polština e (tvrdé), ale h) za 
stsl. b má ruština e (měkké) a polština le (tedy také měkké): a) 
stsl. cEíii ==: rus. COHI», pol. sen, stsl. blhi =: rus. boht», pol. wen, 
stsl. T'L z= rus. ToT^, pol. tßu, stsl. AiJKjikh =3 rus. ji;o^ji,B, pol. deszc2 
a t. d. h) stsl. ftbiib m rus. ä^hl, pol. dz^eň, stsl. iibYb zz: rus. mc^b, 
pol. miecz, stsl. oTbijb =: rus. 0Teii,x, pol. ojc^ec a t. d. 
Leč srbština i čeština, nerozeznávajíce jakosti té hlásky, mají 
za stsl. 5, b jen po jedné hlásce, srbsky a, česky e (obojetné): a) 
caH, sen, BaH, ven, Taj, ten, Jl,aiííji,^ dešť a t. d. b) }í,aE, den, Maq, 
meč, OTísm;, otec a t. d. 
Jen nepatrnou výminkou je v polštině e (tvrdé) za stsl. b : teše 
(m. ciešč) TbCTb (rus. tbotl), snad tak, jako je tn^ (m. čn§)zz ibii*? 
rovněž je výminkou v polštině e (tvrdé) za stsl. e: bez =: bcs-e (sine), 
stek, wstecz (tck), šmiertelny a p. Za to zas po g, k má polština 
obyčejně ie za stsl. 0: nog^eč =: NoriTb, lolueč zu nziKiTb a t. d., což 
souvisí s podobným zjevem v polabštině, a v jistém smyslu i ve švéd- 
štině a germanštině vůbec. 
Malecki dále vytýká co zvláštnost (odr§bnosč) toho e (! vlastně 
ezn 0 a ie=:b, jak svědčí jeho vlastní příklady), že se ho užívá jen 
uvnitř, nikdy prý na konci slov, ku snadnější výslovnosti: „miecz, 
m^ecza, pzes, psa, bez, bzu, tešč, tešcia" ; kdežto „rodzime" čili původní 
e (! vlastně ie zz stsl. e) a ie (= stsl. 'é) ani na konci ani uvnitř slov prý 
nikdy se nevysouvá (nie wyrzuca si§). Ale ani ty dvě věty neobstojí, 
neb ie (rnstsl. e i i) také slábne v ď (což zovou vysouváními): 
rznač 11: rBznac (p-Ésain), Ign^č z= iBgn^č : legi, léc, rzkomo (= rtkomo) 
i rzekomy (=z peKOMi), idžmy — idBmy =1 HjiitMi, idžcie zu idBcie zz 
H^-Rie a t. d., a ještě častěji oživuje hláska e (tvrdé) místo 0 také 
na konci slov : ze mn^ (cf. z toba z= st> t.), nade mna (cf. nadi toba 
=: nadt t.), we dworze (cf. w domu zz wb d.), ze drzwi (cf. z domu 
=zizx d.)j zemsta (de Gen. ze msty, cf. čes.), jestem (cf. jest zzjestx), 
