180 
bylém (cf. hyl — bylt),*) jakém, jakesmy (jak = jak'B =: jako) **), 
sk^desmy (cf. skad :rz skaďt), zanimesmy (cf. zanim n: zanimx), pospiech 
z jakimesmy to zrobili (cf. jakim = jakim^), gotowem (cf. gotów n: 
gotówt), nazbytechmy (nazbytesmy) bezpieczni (cf. nazbyt — nazbyťL), 
nicek (=: nicech — ničem) nie robiía (cf. nic =: nich = nico niČLSo), 
cokolwiekesmy sa (cokolwiek^), dwanašc^e (zz dwanadziešcie — dwa 
na dziesi§cře, cf. dziesieč = dziesi§cL) a t. d. Po předložce k oživuje 
u=:ö: ku panowi, ku poíudniowi, ku koňcowi, ku krtani, ku ustom 
(str. 53) a p. Cf. dhig =: j^iii^r-E atp. 
Etymologicky zná Malecki (str. 14) pouze „s, jež prý dle vý- 
sledku posledních bádaní povstalo bezprostředně z u, potom však 
začalo prý sloužit i co substitut jiných zvukův (brzmieň), na př. a, 
o a t. p." Ze by & povstalo z i, jak prý lingvistika učí, Malecki 
pochybuje (cf. též §. 21, str. 29). „Mezi s a ď nebylo prý vlastně 
jiného rozdílu, než toliko fonetický, t. j. že se mělo b k d tak, jako 
se v polštině mi i ipo k s, g k y. Jako prý v polštině po a 
g hláska y zní i, nejsouc však proto skutečným (szczerém) i, tak 
též prý ve všech slovanských jazycích i 3 po ; a měkkých souhlás- 
kách znělo už poněkud jinak, což se prý označovalo znakem b , jehož 
užíváno jako substitutu všech hlásek měkkých" (cf. §. 21, str. 29). 
Proti té podivné theorii podotknu jen to, že oba jery v rozlič- 
ných památkách staroslovanských od XI. v. pravidelně a důsledně se 
střídají s dvěma podstatně (etymologicky) rozdílnýma hláskama: 5 
s o a Ď s e. Podobně ruština i polština za oba stsl. jery mají dvě 
podstatně rozdílné střídnice (viz výš). Cf. též §.§. 144, 235, 241, 
245 a j. a hlavně §. 297, kde výslovně praví, že „o i e (měkké), tak 
jako 3 a 6 jsou sesláblé pahlásky prvotních hlásek plných (zwatle- 
niami odnošnych pierwotnych samoglosek). 
A což to histeron proteron! Zde (str. 14) prý g po / a měkkých 
souhláskách znělo 6 (tedy by se 5 vlivem měkkých souhlásek měkčilo 
v ď!), a jinde zas (jako str. 280 a j.) souhlásky se měkčí vlivem 
někdejšího nyní sesláblého v 6. Ale Malecki to vykládá tak, že 
to i prý úplně se odhodí (caíkowicie sie odrzuca, str. 279), a po 
odhození (po odrzuceniu) toho i předcházející souhláska zůstane 
měkkou! Ale čím? když příčina měkčení úplně se odstraní! (cf. 
konec §. 143!) A taková neurčitost a nedůslednost, takový roztomilý 
*) V staročeské básni „Spor duse s tělem" přichází — mele (=: meh) v rýmu 
B éele (— čelě). 
*) Cf. poruszenie, jakiém {■=. jakie-m) uczyuil (str. 58). 
