181 
zmatek a odpor panuje v celém hláskosloví i jinde! Co znamená na 
př. (str. 136) psaní: „mierzBny (str. 137 mierz[B]ny), imientny, 
swiečBny, cielesBny" a p. (s dvěma 6, neb s pajeřkem a jeřem !) místo 
mierzny miertny, imieúuy = imienBny, šwiecny =: swietBny, cielesny 
— cielesBny a t. d. Psát „mierzBny" a t, p. vypadá tak, jako by 
někdo psal damb m. dab =z domb, g§ná m. g§s = gens a p. i s pří- 
činou i účinkem zároveň! 
Též s historického hlediště Maíecki podivně se dívá na jery 
(§. 10, str. 12 — 15), maje za to, že se vyvinuly prý v jisté přechodní 
době, a sice mezi dobou „předhistorickou" (!) a historickou, a to ve 
všech nářečích slovanských tak jako v staroslovanském (jak jsme už 
viděli výše, a sr. též §§. 54 a 267), načež teprv, „když se prý jazyky 
slovanské dočkaly epochy, kde m.luva počala lahodněti" (str. 303), 
začalo se, kde toho bylo třeba, místo jerův užívati zase plných hlásek 
„vsuvných"! Tedy tak, jako by prvotní, plné hlásky doby „předhi- 
storické" (!) v jakés době přechodní byly přišly do jakéhos zajetí 
jerového, z něhož se teprv v době historické poněkud zase osvobodily 
co hlásky změněné, nestálé! nebo jako by na ně tehdáž byl přišel 
nějaký jerový přímorek (zagíada), jímž jsou navždy zmrzačeny! 
To je náhled zajisté podivný a ovšem převrácený, jak ukazuje 
i polština, ano i příklady Maleckého, neb 1. nynější polština má (dle 
§. 81, str. 144) proti staré polštině zajisté méně hlásek; tedy se 
vyvinovaly jery (v polštině ovšem nepsané) z plných hlásek prvotních 
i v době historické, a sice dosti pozdní. 2. Co positivní důkaz, že 
i v polštině prý kdys byly jery (s, &), „dřív než úplně se přestaly 
vyslovovat nebo se zaměnily nestálým e" (!), uvádí Malecki (str. 15) 
příklady z latinských listin: „Gúlamsk m. nynějšího Gdaňsk, Gieáecz 
m. nynějšího Giecz, Giedcz, Gdecz" a p., jež však opět dokazují, že 
mnohé staropolské hlásky během času a rozvojem jazyka klesly a 
seslábly v jery, ovšem nepsané. Ale Maíecki myslí, že staropolské 
£ukno neb £ekno „v oné přechodní době" muselo znít ^skno (i), 
„z něhož prý teprv se mohlo vytvořit nynější Lekno". Jako by všecky, 
t. zv. vsuvné (vlastně sesláblé) hlásky byly musely projít jakous 
„dobu jerovou", kterou jako by se byla přetrhla jich kontinuita 
s hláskami prvotními ! 
Souhlasím, že „mylné je tvrzení některých, jako by t. zv. stsl, (!) 
jery byly toliko „znaky měkčení" (str. 202), ™~ a totéž platí i o rus- 
kých jerech (viz str. 12!), — ale nevěřím, že by se jery v staroslovan- 
štině i v ruštině kdy jindy a jinak byly vyslovovaly, než a) ö=:o 
a Ď — e (měkké), bj když a pokud toho žádala výslovnost, jak to 
