m 
dokazují rozličné písemné památky staroslovanské od nejštarších dob, 
a skutečnost v nynější ruštině. I jména těch písmen : jor (m. or) — 5, 
Jer (m. er) — b, jak se zachovala v maloruštině a jak je někdy roze- 
znává sám Maíecki (na př. II. 284), tomu nasvědčují. 
Rovněž mylné je však tvrzení mnohých, jakož i Maleckého, že 
jery (5, b) na př. v polštině prý venkoncem všude odpadly a p., když 
tam 1. posud, ač nepsané, všude, kde toho třeba, nejen uvnitř ale 
i na konci slov, znějí plnou hláskou e (tvrdé) = 0 a iezub (viz výš); 
2. posud, ač nepsané (leč leda pajerek') mají vliv na jakost (měk- 
kost neb tvrdost) předcházející souhlásky: wies (=: wiesL = BLCh) a 
pies (=: pies'B — nhcx), wen (— wenL =: Bhiib) a wen (went = b'ln'l), 
čma (m tBma) a tkač {■=: tikač), Ignač (=: iLgnač) a ígač (=: Ixgač) 
a t. d., 3. posud, ač nepsané, s následujícím w a w na konci slov a 
slabik před jinými souhláskami splývají vnosovky: dm§ (m dxm^) a 
d^č (— dtmč =: í^^th)? tn§ {— tr»n§) a ciač (= ttnč täth) a t. d., (cf. 
str, 292, 297, 61 a j.); 4. posud, ač nepsané, překážejí tvoření no- 
sovek na konci slov: on — ont, žáden z=: žademt a t. p. (cf. str. 18 
a viz níž); 5. posud, ač ovšem nepsané, se stupňují: „tchnač(=z: 
dxchnač) a d?/chaé, d?/szeč, d^^ch, dt^sza" a t. d. (§. 2b), „pn^ (— 
pLn§) a wspmač si^, spznka, tm (= ti.n§) <;wycinač a dm^ (— ďhmq) 
<; nadymsič, mgnač (=: mBgnac) <; migsič a wknač (mT»knac) <; swz/kac 
a t. d. (§. 26); 6. posud, ač ovšem nepsané, mají vliv na šíření 
(nat§ženie) a oužení (odwatlenie) hlásky předcházející: niebios 
niebiosi.) a nieb^eski (= niebiesLski) a t. d. viz níž. 
Však sám, ovšem jen v poznámce (str. 15 **) praví : „Beře-li 
se ta věc přísně (šcišle biorac), je v jazyku našem ještě až podnes 
slyšet sled jeru „v některých slovích", na př. „wovac (zz WBorač) si§ 
w czyje pole, zorač {=z zxorač — sT»orač), z Arábii (n: z'b A. = izTb A.), 
od wjšcia (— oáT> uj.)" a t. d., jako ovšem i z -ÉJgipta {= zi» E.), 
zjesč (=1 zT.jesč — ci-BCTH, a ne „ziešč", cf. wziqé: jqcl) w imi§ (1= 
WB imi§), z Znflant {— z% I.), zm^.^ (— zTb-inad), skacZm^d skad^- 
in§d), zmaczyč (zu z'L-inaczyc), z/scič (zz zT>-išcič) a t. d., kde slabiky 
„iť;o, zo , za^ du^ i „ze, zje, xoi , di, zi" a t. d. znějí úplně jinak, 
než ve slovích „worek, á-orza, zcíbič, áwsza, zegar, ziev^sič^ wino, 
szkodzié, znua" a t. d. ; jmenovitě slabiky wi, di a z^ tam znějí jako 
wy , dy a z?/, jak se též skutečně píše ve slově z?/sk (zz zxisk zz 
SB-isk), z?/skac, ob?/č (zz ob^-ič) si§ (str. 12), čes- obejiti se, rus. 
060HTÓCB (=z 061&-HTH ca), cf. rus. CĎiCKáTB zz CB-ncKáTB, no^ÓMy zz 
no;i,Tí-ÓMy a t. d. Malecki tam dodává: „Jest jakýs „brz§k" v prostřed 
takové slabiky, jakýs „ton apostrofo vý", jehož nepíšeme, ale jisté 
