186 
Zdlouženou (pochylon^) nosovkou vzhledem k mi i k ^ (!) byla prý 
povstavší tehdáž „třetí" nosovka (istniej^ce jako trzecie odt^d brzmieDÍe 
nosowe) zdloužené (pochylone) § prý dávalo měkké a (!) a zdlou- 
žené on dávalo tvrdé a. Tak to prý bylo ještě v XV. v." Že tomu 
však skutečně bylo zcela jinak, uvidíme z dalších slov spisovatele 
samého. „Na rozhraní století XV. a XVI. nosovka an se změnila 
(przechyliía si^) v § , rozumí se v tvrdé § : tak i Frawciszek prosto- 
národně změněno ve Fr^ciszek." Tedy tu teprv povstalo ^ (=: en) a 
sice zúžením a skrácením z an , jež se na druhé straně rozšířilo a 
protáhlo v a(z=:on); a podobně ian na jedné straně skrácením se 
zúžilo v t§ (=: ien) a na druhé straně se zas dloužením rozšířilo 
v iq ion). Zdloužené (pochylone) § však by bylo é ("rozumí se, 
tvrdé), — jako zdloužené (pochylone) e je e — a nikoli „měkké ťj" I 
„Proto prý nyní ve zvuku (brzmienlu) q a ^ jsou slity (zlane) dva 
zvláštní (odr§bne) živly" ! Tak v jednom a témž §. 15. jednou (str. 
18) je q i § etymologicky jedno, po druhé zas (str. 19, 20) jsou to 
prý dvě etymologicky rozdílné nosovky! A při tom dodává: „V staro- 
slovanském jazyku k té konfusí (do konfuzyi téj) nemohlo přijít, 
prý, proto, že ten jazyk vymřel před dobou počínajícího se dloužení 
(pochylania) hlásek." 
Dále (str. 20) Maíecki, jenž několik řádkův výše uvedl „co 
třetí nosovku" q, přivádí „positivní důvody na to, že jsme (v pol- 
štině) dávněji měli an co „třetí" nosovku. Tedy ažri, jež výše (na 
téže str.) a jinde (str. 292) právem nazývá prvotní nosovkou (cf. 
místní jména polská v dávných diplomech str. 21), tu sluje „třetí". 
A zdá se, že si na té „trojici nosovek" (§, an) zvláště mnoho 
zakládá, neb i v předmluvě (VII.) poznamenal, že „už v jeho mluvnici 
z r. 1863 bylo výhradně jeho vlastnictvím, co tam pověděl a i dnes 
tvrdí o trojici (potrójnošci) nosovek v předpísemné polštině." Ale dle 
jeho vlastních slov (str. 19, 20) j,prvopočátečně jsme měli dvě no- 
sovky", tvrdou an a měkkou ian, z nichž se v XV. a XVI. v. vyvinuly, 
jak jsme viděli, nynější nosovky: z an krátké ^ a dlouhé q, z ian 
krátké {§ a dlouhé iq. Tedy buďto byly, prvotně dle kvality, jen 
dvě nosovky, anebo, později, též dle kvantity, čtyři; ale nikdy 
tři! neb když a kde bylo an^ ian ap., tehdy a tam ještě 
nebylo ani ^, q ani i^, iq a naopak", když a kde bylo ^, q neb 
iq, tam už nebylo an, ian a p., leč jen co jednotlivé nepatrné 
výjimky, archaismy a „powiatowszczyzny" čili provincialismy, jako 
zastaralé, „mazurské" an^ ian místo a vedle nynějšího ^, i^: šwianty 
=: šwi^ty, Kanty K§ty a j, (str. 20), 
