192 
i?gielsko ; /rgowo, nyní Rzgovfo ; Eik, ted hcki m. ^cki ; í/?szczywego 
=1 ^sciwego" atd. 
Podobně tvrdí, že „netoliko sanskrit a všecka nářečí slovanská, 
ale i litevský, ano i řecký a latinský jazyk" prvotně prý měly syllabné 
r, l, „jen že prý lidská paměť tak daleko nesahá (tak!) a v známých 
nám památkách všecky ty jazyky mají už ty slabiky „rozvázané" ! 
VI. Jedna z nej zmatenějších partií je Maleckého theorie o ně- 
kdejších dvouhláskách (§§. 17.— 22.) a o „diftongovém" i 
(§§. 17., 35., 36.). 
Dvouhlásky rozeznává (§. 18.) 1. mechanické, když dvě ne- 
stejné hlásky sousední splývají v jeden dvouzvuk, na př. „ujéé 
z uiéc zz u-iéé a p. (Latinské newter, dem, prom, hmc a p., jakož 
i radms, medm, regio proto prý se vyslovovaly „diftongowo !") ; 
2. dynamické, když některá hláska z jistých příčin mocní, 
botná či boptí (nabrzmiewa) na př. i v ia, ai, oi, ei, (někdy prý i v iu !), 
íi u \ au, oUf 5u (!), eu neb ua. Při tom se v poznámce diví, proč 
linguistika povšechná podnes prý nic neví o stupňování i v ia ani 
u Y ua, a dvouhlásek oá i a. u se začínajících prý vůbec neuznává 
na újmu vědy! 
Dle §. 19. „i mechanické i dynamické dvouhlásky v polštině 
prý vyšly z užívání a zastupují se nyní a) jotovanými slabikami: 
Í«> My j§y Je, ju, jo, aj, oj, ej, ij, uj, yj atd. (!), jakož i wa, we, aw, 
ow, m (!), ew atd. (!), kde prý i diftongové přešlo v souhlásku jf a w 
v w (skonsonantizování) ; h) jednoduchými hláskami: é (pol. ie<iia, 
10 zz í) místo ai, ia, y místo ui, si, a někdy prý též u (!) místo iu 
(na př. luby, kde Čech má přehlásku i); c) jakoukoli hláskou jedno- 
duchou po souhlásce měkké, na př. wladza (!), bania (!), kula a p. 
(sem snad patří ono luby pod b)?\)^ kde prý někdejší diftongové i 
bylo vysuto (poodrzucaue) !" Což v „bania" a p. to i také odsuto? 
Čím povstaly ty proměny předcházejících souhlásek, když jich příčina 
odstraněna? Či to i vysuto teprv po oné proměně? Pak by se ony 
proměny byly zase zrušily, odčinily a nastoupily by původní, nezmě- 
něné souhlásky. A proč by se to i vůbec vysouvalo? Že to Malecki 
potřebuje ku výkladu své nesmyslné theorie! Ono se však nevysouvá, 
nýbrž bytně tam vězí, buď zjevně (po rotních b, p, tv, f b. nosových 
m, n), neb skrytě (latens) ve změněné (změkčené neb rozlišené) sou- 
hlásce (viz výš pod 2.). 
„Nynější polština prý nemá dvouhlásek (str. 24.), leč v cizích 
slovích, na př. autonomia, linia." Ale zde se to konečné ia vyslo- 
vuje přece dvouslabičně, a tedy nikoli „diftongowo," cf. lima = linija 
I 
