m 
n. mojém (!) m. moim; jei m. jejéj (str. 226), a tak i j eich a jeim 
(tamtéž) m. Jejich (cf. čes.) a /ejim atd. 
Srovnání s příbuznými nářečími slovanskými, nejen čes., luz. 
a srb. aj., jež píší j dle výslovnosti, nýbrž i s ruštinou, jež píše 
sice M, ale po hláskách a v zájmeně um5 atd. i v násloví je vysloví 
jotovaně, dokazuje, že polský pravopis moi atp. je pouhá fikce, zave- 
dená snad dle latiny (cf. mez a p.J a udržovaná, jako jiné podobné 
fikce a nesprávnosti pravopisu polského, zvykem (str. 235) a před- 
sudkem i takových učencův, jako je Maíecki, jenž ještě hájí chybné 
imperativy: gnij, mrzyj, tnij atd. (str. 280, 305) místo gni, mrzy, 
tni atd.; chybný Gen. sg. m. n. dlan, don^ zen (to prý uchází! str. 
218) místo dla niego, do niego, z niego ; chybné tycsiy (co si§ tyczy) 
prý od tyczyc; (! str. 311) místo tycze od tykač chybný rozdíl v pravo- 
pise i výslovnosti (! str. 219) Lok. a Instr. sg. m. n. zájmen a pří- 
davných, tedy Lok. sg. m. tym, nim, moim^ nowym atd. místo tém, 
niém, mojém, nowém, a rovněž chybný Instr. sg. n. tém, niém, mojém, 
nowém místo tym, nim, moim, noioym atd. (str. 214, 215, 219 — 225) 
kdežto za t. zv. věcný či neživotný Instr. pl. m. f. n. temi, niemi^ 
mojemi^ nowemi atd. navrhuje (str. 222) psáti správně ve všech rodech 
tymi, nimi, mojimi, nowymi atd., jakož i učí (str. 274, 407) místo 
chybného přechodníku spadUzy, piekUzy atp. psáti správně spadszy, 
piekszy atp. a místo chybných infinitivův modz, biédz atp., wziqsc 
a klnqc psáti správně moc, hiéc (str. 291), wziqč, klqc (str. 292). 
Zde mohu právem opakovat slova Maleckého proti němu samému 
(str. 52), že ty a podobné „z gruntu mylné wyobraženia w pro- 
wadzily do gíosowni polskiéj zamieszanie wprawdziwie požalowania 
godne, a zastósowane do pisma, z ortografii polskiéj zrobily istna 
karykatur§. " 
' ' VIL Na tak vrátkém a nejasném základě, jako je Mal^eckého 
učení o hláskách a souhláskách, co do jich počtu i povahy, nemůže 
ovšem i další budova polského hláskosloví, jako jsou jmenovitě ty 
nesčíslné a rozmanité proměny hlásek a souhlásek polských, u Ma- 
íeckého býti pevná, nezvratná a jasná. 
Malecki vystavil jen 3 řady stupňovací dle hlásek a, u, i: 
„1. e — o — a — (e — q) ; 11. s — y — u — ow(ew,5w) — aw neb wa; 
III. b — i — oj — aj neb é (ia); k nimž prý možno přidat ještě 4. řadu, 
kde „měkká nosovka se stupňuje v tvrdou nosovku." Ale to schéma 
obsahuje jednak více, než tam náleží, jednak zas méně a je tudíž 
neúplné a ovšem nesprávné. 
