197 
Tak Malecki ničeho neví o stupňování ie (= stsl. e) v le -< ia 
(— stsl. a toho v a: gniésc (ruex) <; gniatac (rMtiaiH) , miésc 
(mct) <;zmiatač (mít«th), pléšč (ni^ei), <;splatac (nutiaTH), <;pJatwa, 
lecieé (iieitiH) <; latac (atiaTH), ciéc (tck) <Cuciekac (i-EisaTH), léc 
(iier) <; legad (ii-EraiH) a p. Rovněž se diví (§. 29) zcela pravidel- 
nému stupňování ie (stsl. í) v a: lez^ (nts) <: íazic (íiasHiH), siedz§ 
(c-ba) <C sadzic, sadzac, strzeg§ (cípur) <; straž, rzezam (pta) <; obraz, 
razie atp. nazývá to stupňováním neorganickým a wykolejeniem" 
a neumí si to vysvětlit ani v §. 296*, kam odkazuje. 
Na str. 32 mezi jiným učí, že „hláska a, jako zvuk už bez 
toho nejsilnější ze všech, není schopno stupňování postupného (po- 
kroku post^powego), leč jen výjimkou neorganicky (!) se prý sesiluje 
(pot^guje) v několika mimořádných případech, kde prý přechází v ^ 
(! ie zu íj) nebo též v nosovku tvrdou § c\ q"" W Příklady takového 
výjimečného sesilování a y e (!) neb q jsou prý (str. 33—34) staro- 
polské formy: w bodzech (! vlastně bodzech, cf. w nodze a p.), 
košcieléch (! t. j. koácielech, cf. w szkole a p.), Prusiech (! t. j. 
Prusiech, cf. w rosie a p.) prý místo bogach, košcioících, Prusach atd. 
(1 cf. 185). A „k téže zásadě počítá i tvary stslov. aoristův, jako 
nés5 od nes, vesö od ved, téchd od tek atd., kde prý e (oslabené a) 
se vrací do své prvotní ale sesílené (!) podoby." — „Sesílení a \ q 
vidí v tvarech: idq^ piekq, sq atd. i v idqc^ piekqc, tracqc^^ (!), /m. 
K té podivné, a ovšem naprosto mylné theorii podotknu jeu 
to: 1. Z názvu sesílení (spot^gowanie) se zdá vysvítat, že je to něco 
jiného, než stupňování (pokraczanie), a tudíž to nenáleží sem, do 
§. o stupňování. 2. Stupňování hlásek má místo a smysl jen v kořené 
slov, nikdy a nikde v koncovkách, neb se děje z příčin vnitřních jen 
při tvoření slov (kmenův): bodzech a p. Lok. pl. m. mají iez^% po- 
vstalé složením z t. z. zákmení (původně a) -j- zájmena ich (~ nwh), 
bodzech = bosex-l — Eor-L-H.vB = Bora-Hxt atd., tedy tak jako na př. 
tych = 'Wik m skr. tešu, nebo nowych — iiok-liícl zi: iioBtHxt a pod, 
3. Má-li aor. wtci atd. t povstalé sesílením původního a (sesláblého e), 
jak se dle toho vysvětlí stslov. aoristy: yhca od ybiä, npoeacA od 
EOft-Ä a p. Ovšem tam je stupňováno e v -e, jako zde 6 v h a o v a 
(viz Mikl. Gr. I. 135). 4. Jak by se také a mohlo ještě sesílit (!) 
v í (!), když a) není žádného sesílení schopno a b) samo je silnější, 
závažnější nežli í, neb se stupňuje a! Ovšem Malecki to považuje 
za „neorganické stupňování a wykolejenie" (§. 29). 5. Tvary sq 
{in c*Th neb csti, něm, sind, lat. sunt, skr. santi atd.) a p. III. p. 
jakož i přechodníky idqc a p. mají prý „znazalizovanou vstávku" 
