199 
rozšířené v a" (!), nýbrž ie (n: stsl. e) pravidelně stupňované v ie (z= ^) 
a to rozšířené v ia (= stsl. í), viz výš. 
Též při é (! pel. ie =. ^) matně a nejasně učí, že se rozšiřuje 
dvojím spůsobem, v a (! t. j. ia) a v o (! t. j. w), neudav a nevyloživ 
příčiny toho rozdílu, na př. mezi strzala (cíptna), blask (bh-eckt») a p. 
a brzoza (cptsti) ^ plon (nutii-L) a p. viz níž. Chybně tam počítá 
i z/onac a w/on^c, kde je io rozšířeno z ie — b, jako ve wioska, 
dzionek atd., neb zion^c se má k ziac a wion^č k wiac, jako Ign^c 
(n: iLgn^c) k léc, legac, nebo rzn^č (=: rLzn^č) k rzezač (p-esäth), 
aneb žgn^c (zu žtgD^c) k žéc, žegač a p. 
Dle toho neplatí bez výjimky výrok Maleckého (str. 131), že 
„takové e, jež prý jenom vsouváme (I) na místo vysutého (!) 3 a & 
(tedy také ie)^ ani e (i ie?) přidávané prý k plynným r, aby se 
prý jich přílišná tvrdost zlahodila, alespoň ve spisovném jazyku prý 
nepodléhá rozšiřování." 
Sám pak dodává, že lid prý časem mluví osiol i orzo^ a (dle 
str. 139) i kociol^ koziol atp. (cf. táž a p. slova v rus. se); a dzionek, 
wioska, pionek, lód, czoln, czolg, czolgač si§, žótty, žóícz, žólkn^c, 
žólw, žoína ap , jakož i zion^c a wion^č zná i jazyk spisovný (cf. 
i bior^, pior§, paždziory a p.). Tedy také ie (— l) před následující 
hláskou širokou (i 3) v polštině (jako v ruštině pod přízvukem) se 
rozšiřuje v lo, ovšem s výjimkami. Jen při r se tam ie {— b) roz- 
šiřuje v ia, a (rus. e pod přízvukem e): ziarno, czarny, czart, žart 
(Scherz), žart, sarna, czwarty, karb (Kerb), wart (werth), warsztat 
(Werkstatt), naparstek atd. Ale e (tvrdé, ~ 3) se ovšem nerozšiřuje, 
protože je už hláskou širokou, tvrdou (rovněž rus. o i:::: ^ se ne- 
rozšiřuje). 
Též rozvláčné, nejasné a ovšem nesprávné pravidlo §. 76 zní 
jasněji a správněji krátce takto: rozšířené hlásky ^o, ia, iq a se 
zase zužují (w^tlenie), když následuje hláska úzká (i 6, ovšem ne- 
psaný po měkké souhlásce). Mezi příklady oužení iq (a) v i§ (a) 
uvádí (str. 133) i několik, kde se vlastně q (ä) ouží v ^ (ä): »gor^cy 
(kde je prý y — 'h\\) — gor^tszy; id^cy, siedz^cy, stoj^cy atd. (kde 
je prý též ?/ =z -li !) a prostonárodní (ludowe str. 232) tvary (jež má 
za Lok. sg.!) id^cy, siedz§cy, stoj^cy (kde je ?/ = ^). 
V tvarech gorqcy^ idqcy a p. má tedy q za rozšířené vlivem 
následujícího y iz: 11 (!) a v id^cy a p. má zase ^ za zúžené vlivem 
následujícího y =- i7 Ale v Nom. pl. m. je také gorqcy^ idqcy atd., ač 
tu snad ani Malecki neprohlásí y za ii! cf. uczony — uczeni, pierwszy — • 
pierwsi atd. Při nosových hláskách je tu více výjimek, protože při 
