srb. 3aM;eHHn;e, jiío^gm, jüohif, atd. Co tedy zbývá z těch Maíeckého 
vývodův „bezwarunkowéj pewnošci"?! 
IX. Podobný zmatek mezi hláskami a souhláskami, podobná ne- 
určitost, nejasnost a nedůslednost, jako při rozšiřování, panuje u Ma- 
íeckého i při dlouženi (pochylenie) hlásek (§. 78). Chybně učí (§. 31.), 
že se nyní dlouží jen e v e, o v o a e v a (dávněji též a y d) po- 
znamenav, že tu mluví jen o e vlastním (rodzimém, tedy pol. ie!) 
a o e (! t. j. = í), a nikoli o e místo s a 6 (!). Jak nevědecky! 
— • Ale skutečně se teď dlouží: e (tvrdé, ==0) v é (tvrdé), le (z^stsl. 
€, i) v o v o, 10 (= e) v lo, e (tvrdé, iz: «) v ^ a /e (= a) 
v iq (a dávněji nejen a v a, než i ia v id). Tvrdé é je zdlouženo 
n. př. v L. sg. m. n. v G. D. L. sg. f. zájmen a přídavných: o tém 
mlodem, tej mlodej atd., jakož i v slovích: sér, stér, cztéry, bohatér, 
pastérz, kréska a t. p. Poznámka, že v koncovce el^ er hláska e 
přechází v o neb v a (!), a ne v e, pročež slova osieí, orzeí, kocieí 
a t. p. se vsutým e (! t. j. ie ~h) w řeči lidu mají prý „pochylenie" 
(!) k o (osiol)," prozrazuje, že Malecki male distinguit, neb mate roz- 
šiřování (nat§zenie) s dloužením (pochylenie), jako jinde (str. 33.) 
mate rozšiřování se stupňováním (viz výš); neb osioí a p. má hlásku 
rozšířenou a nikoli zdlouženou, což by znělo osiél! a s rozšířenou 
i zdlouženou osiól! „Vsuvné e (místo saň"! jak neurčitě a nevě- 
decky, místo e =: 3 a ie — b) nikdy se nedlouží (prawie nigdy si§ 
niepochyla)." Ovšem, ale proč? toho nepověděl. Já myslím, proto, 
že e je právě už zdloužené (sesílené) s (e^s) a ie zdloužené (sesí- 
lené) 6 (ie^b)^ proto nijak není „wbrew regule na pozor" (str. 140), 
že wicher, íeb, lez a t. p. nemají „kréskovanego e".' 
Malecki též chybně vysvětluje dloužení hlásek vlivem souhlásky 
následující. Tak prý slova, „zakončená jakoukoli souhláskou temnou, 
„(raocn^ tenuis)" mají v poslední slabice obyčejně hlásku krátkou (ot- 
wart^), a slova, končící se souhláskou jasnou (slab^, media) neb plynnou 
a y, mají v poslední slabice obyčejně hlásky zdloužené (pochylone)." 
„Chceme-li prý z tvarův woíu, wole, woly atd. utvořit Nom. sg. wól, 
dloužíme o v o, protože po něm následuje ^" (!); jako by ve woíu 
atd. nenásledovalo ^ po o! Ale Maíecki to dále vykládá tak, že 
„v Gen. sg. wolu to i přechází k následující slabice (wo-íu) a proto 
pak v slabice wo již není příčiny dloužiti o." — Ale jak dle té 
theorie vysvětlí zdloužené hlásky v otevřených slabikách slov: córa, 
który, mléko, siódmy, óšmy, žródlo a t. p. (cf. §. 82) ? anebo nezdlou- 
žené hlásky v zavřených slabikách: dziesi^c a (ošm)dziesi^t, piecz^c 
a piecz^tka, pamiec a pamiatka a t. p. 
