207 
hlásky je, ja, je, jq\ Tomu však není tak, neb pies zz nbct, pi§c z= 
HÄTb, pi^ty — iiATLH, piana zz iitiia atd. 
V §. 68 učí, že souhlásky hrdelní y před y neb tvrdým e 
(t>) přecházejí prý v podnební fc, ^" ! (cf. §. 45). Dodává však, že 
to „ještě nelze nazvat změkčením." Ovšem, jak by se g mohlo 
měkčit tvrdým y a tvrdým e {%)\ (cf. §. 31). Ale tu se ani nemění 
souhláska k, g (v podnební !); nýbrž hláska y, e (i.) vlivem předchá- 
zejícího k^ (jež Polák jako Rus, Němec, Švéd aj. vyslovuje měkčeji, 
tvoře je na zadním patře), se měkčí v ie (ď), spodobujíc se tak 
předcházející souhlásce, jež se nemůže spodobit (stvrdnout) následu- 
jící hlásce tvrdé e (g). Je to zcela tak, jako se po c, cz, dz atp. 
^, ie a ostatní měkké hlásky zase vysloví i píší tvrdě : ?/, e atd, : 
wilcy, wielce atd. V obou případech je tu vliv souhlásky na hlásku 
následující, (cf. str. 63, 69). 
Ale ač Maíecki Zc, ^ před ?/, e (5) nechce nazvat změkčeným, 
přece nynější Vok. a Lok. sg. m. po hrdelních na u (bokw, glogu^ 
sluchw atp.) vysvětluje (str. 63) tím, že „ta slova někdy měla po k, 
g^ ch v Nom. 5, před nímž k, g přechází prý v k\ g (!), jaksi změk- 
čené (!), pročež se ta slova částečně sklánějí prý dle vzoru měkkého 
(komw) " ! ! A což dziadtí, ludw, synw, pantt, dornt* ? ! a střední : w oku 
uchu, dwojgu atd.? 
Že i hrdelní souhlásky nejsou schopny změkčení (viz výš pod 1. 
a cf. 168), vysvítá i z toho, že „před měkkou hláskou ustupují své 
místo sykavkám, jako svým zástupcům." Ale dle Maleckého nelze 
prý podat povšechné a úplné (wyczerpuj^céj) zásady, kdy hrubé 
sykavky C2, i, sz a kdy druhé (c, dz^ s) zastupují souhlásky hrdelní." 
Tak se mstí theorie Maleckého o „diftongovém z," že nemůže ani 
v zásadě rozeznat hlásek měkkých od jotovaných (viz jeho dvouhlásky)! 
Pravopis polský jich sice také nerozeznává, ale ovšem mluvnice je ro- 
zeznává dobře, až na malé úchylky a novotiny. Mai'ecki uvádí vedle 
piecze, strzyže atp. i npol. (cf. nčes) piecz, pieczmy, strzyž 
pomóž, pomóžmy atd. beze vší poznámky, jako tvary pravidelné, 
ano při siecz ještě dodává, že dávněji prý znělo sieczi!? (cf. §. 93 
245, 259), což ovšem odporuje ostatním nářečím slovanským (cf. str. 
112), a proto o tom pochybuji. 
K jakým zmatkům vede Maíeckého theorie o „diftongovém 
ukazují hmatavě tyto jeho příklady o tvoření slov: adj. wilczy vy- 
světluje v závorce z wilk-i! (a rodacy na předešlé stránce je také 
místo rodac-i; ale z wilk-i je wilcy, jako rodacy je z rodak-i!); po- 
dobně adj. božy vysvětluje z bog-i! božek z bog-bk! niebož^ 
