/ 
209 
cf. jeho „obratiac — obraciac — obracyač (!) — obracač" (!!) atd. 
íokiecik (!) nebo lokcik (!*) a pionik" (!!). Též na str. 125 podobně 
odvozuje „naparácik (!j od parsc" (!!j místo nap ar stek od pieršc, 
cf. pieršcieó, pierscionek tamtéž. Kovněž „goič, koič, gnój, lój, 
tok a sažen pocházejí prý od gic (!) a raděj giti (!), kiti (!), giíiti 
(s tvrdým n\ a ne ň!) liti (!), tecy a raděj tekti (1), s§gati (!) a ne 
od žyč, czyc, lač, gnič, ciéc a si§gač, od nichž by prý mohlo 
být jen žoič (!), czoič (!), gniój (!), lój (!), ciok (!) a siažeň" (!). 
Zvláštní, ale u Maieckého obyčejný kvítek (dziwol^g) je také 
ten (str. 112), že otazná částice (py taj nik) czy je prý „dawny loka- 
tivus (!) od zájmena ä;^" ! tedy jako přechodníky id§cy, siedz§cy, 
stoj§cy (str. 133) i piekszy, biwszy a p. (str. 232 a 406)! 
I tu opakuje své mylné učení o „vysouvání diftongového ^ prý 
ze všech slabik," čímž se prý bania (!), ulicia (!), j^dzia (!) a t. p. 
změnily v nynější bania, ulica, jqdza a t. p. Ale jaký je tu 
rozdíl mezi vymyšleným bania (!) a skutečným bania? Kde je zde 
vysuto diftongové ^? A jak by pouhým mechanickým vysutím dift. 
i z jfdzia (!) mohlo povstat j§dza a t. p.?; Jenom tam, kde „to dift. 
i po retních a m přibralo zvuk Z" (str, 119), čili „takové již v l změ- 
něné i (! str. 120) prý nepodlehlo vysutí." Malecki tedy myslí, že 
to vsuvné l je ii: dift. il Ale rus. ocjiaöMTB, bcmm, srb. ociaÖJbaTH, 
3eMJBa, stsl. ocuaBARTH, aewiira a t. p. mají vsuvné l i jotované hlásky 
po něm, což dokazuje, že to l zde není z= ; (Mal. dift. ^), a že se tu 
j (Mal. ^) nevysouvá, jako se nevysouvá ani v polštině. Malecki totiž 
chybně učí, že tam v těch slabikách to z, jako zvuk skutečně vy- 
slovovaný, zaniklo (zamarlo); píše se prý sice ještě, na př. ziemia, 
osiabiač, stawiam — ale vyslovuje se prý skutečně tak, jako by 
bylo psáno ziem'a (!), osíab'ač (!), staw'am (!). Tomu však není tak, 
neb retní souhlásky nejsou schopné změkčení (cf. §. 56*) a měkké 
i jotované hlásky po nich znějí stejně, totiž jotovaně: ziemia 
žemja, osíabjac, stawjam atd. (viz výš). 
„Fysiologické příbuznosti (powinowactwa) mezi hláskami měkčí- 
cími a souhláskami změkčenými nikdo ani v jednom ani v druhém 
případě (t. j. při měkkých i jotovaných hláskách) prý se nedopátrá 
(str. 124). Ta příbuznost mezi nimi je prý zcela jiné povahy, a sice 
historická." Malecki totiž myslí, že nejprve měkké hlásky vůbec 
neměkčily, potom po jistou dobu jen měkčily, a konečně i rozlišovaly, 
*) Zde Malecki tvoří deminutiv jaksi od kosých pádův (íokcia), a z deminutiv 
kocielek, orzeiek, karzelek, utvořených ovšem od Nom. sg., dovozuje (str. 
150), že prý „dawniéj mówiono i orzeli (!), orzeia (!), kociela (!) atd." 
14 
