210 
Na Str. 126 se táže, „proč v slovfch 1. grubego, kusému*) 
a t. p. 2. íezka, íeb, kret a t. p. 3. ten, teraz, denk o, ze- 
ni s t a a t. p. 4. t § p y, d § b y, n § d z a a t. p. ty měkké (!) hlásky 
e (!) a § (!) prý proti zákonům polského hláskosloví neměkčí před- 
cházející souhlásky? — A jedinou možnou a pravou na to odpověď, 
že e (iz: o, s) a ^ (=: ä) jsou hlásky tvrdé, nazývá pouhou omluvou 
(exkuza), tvrdě, že musí být příčina jiná, obecnější a bezprostřednější. 
A skutečně prý je taková lepší příčina, a sice ta okolnost, že všechny 
ony čtyři druhy výjimek od platné zásady se objevily prý teprv tehdáž, 
když měkké hlásky, už jaksi vysílené, navždy přestaly měkčit — 
souhlásky, už také jaksi otupělé! To má být příčina lepší, obecnější 
a bezpostřednější ! A jak zněly ony čtyři druhy „výjimek" před tím, 
než se objevily v nynější své podobě? Na to odpovídá ruština a 
staroslovanština. 
V tak obšírné rozpravě o měkčení souhlásek mohl a měl Maíecki 
také vytknouti, v jakém pořadí a v jaké stupnici souhlásky polské 
jsou schopny změkčení. Ze srovnání spůsobu a případův, kdy a jak 
se v polštině souhlásky měkčí na prvním i druhém stupni, t, j. vlivem 
měkkých hlásek i jotovaných, vychází na jevo, že nejcitlivější čili 
nejschopnější změkčení v polštině jsou 1. sykavky s, 2, 2. plynné w, 
<?, r, 3. zubní 4. hrdelní k, ch, 5. retní b, p, w a. m. Retnice 
totiž nikdy, nikde a nijak se neměkčí ani bezpostředním vlivem 
hlásky měkké neb jotované; hrdelnice před měkkými a jotovanými 
hláskami nemohouce obstáti, nastrkují jiné souhlásky za sebe čili za- 
měňují se jinými (sykavkami c = ts m. ks, dz m. gz a s a na 2. stupni 
podnebními cz^ i, sz) ; zubnice v polštině v obou případech berou ku 
pomoci sykavky (dz, c = ts), jež se však před měkkými hláskami 
měkčí (cři, c zu ts) ; plynné r také vždy přibírá na pomoc sykavky 
(rz), ale a ^ se měkčí bez cizí pomoci (I, n) ; rovněž sykavky se 
měkčí bez cizí pomoci (kdo by j i m mohl pomoci ?) na prvním stupni 
(5, z) i na druhém {sz, 0). Kdežto pak hrdelnice plynné a zubnice 
podléhají jen bezpostřednímu vlivu hlásek měkkých a jotovaných, 
měkčí se sykavky i nepřímým, postředním vlivem hlásek měkkých, 
t. j. i před jinými souhláskami změkčenými, zvláště n. c, dá, rs 
a před retními (ne že by tyto byly změkčené, ale že svou Ihostej- 
*) Tvary grubego, kusému a t. p. Malecki dle obecného, ale tím neméně 
chybného učení vykládá zde i jinde (str. 61 a j.) stažením z grubajego, 
kusujemu atd. Že však to není jen chybou Maíeckého, tedy zde o tom ne- 
budu šířit slov a ukážu jen ku své rozpravě „O sklonění přídavných jmén 
slovanských." 
